СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2021 р.                                                                          Справа № 922/4173/20  

Cхідний апеляційний господарський суд у складі:
Головуючий (суддя-доповідач): Судді: при секретарі судового засідання: за участю представників сторін: від позивача: від відповідача:   	 Стойка О.В.  Попков Д.О., Пушай В.І.  Склярук С.І   Не з`явився; Басарт Л.А.  - за довіреністю (адвокат);   	
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу	 Акціонерного товариства “НАК “Нафтогаз України” м.Київ   	
 	 	
на рішення господарського суду	 Харківської області 	
від	23.03.2021 року 	
у справі	№922/4173/20 (суддя Ємельянова О.О.)	
за позовом  до відповідача:   про 	Акціонерного товариства “НАК “Нафтогаз України” м.Київ  Товариства з обмеженою відповідальністю “Котельні лікарняного комплексу” м.Харків   стягнення 1 939 431, 87 грн.	

ВСТАНОВИВ:

                    У грудні 2020 року до Господарського суду Харківської області звернулось Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі-Позивач) з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу" (далі-Відповідач) про стягнення 1 939 431, 87 грн. з яких сума основного боргу у сумі 1 503 658, 94 грн, пеня у сумі 302 560, 38 грн., 3 % річних у сумі 66 570, 19 грн., інфляційні втрати у сумі 66 642, 36 грн.
                    Рішенням господарського суду Харківської області ід 23.03.2021 року у справі №922/4173/20 позовні вимоги задоволені частково, стягнуто з Відповідача на користь Позивача 3 % річних у сумі 66 570, 18 грн, інфляційні втрати у сумі 46 046, 66 грн, пеню у сумі 151   239, 36 грн., а також судовий збір у розмірі 26 512, 73 грн. В іншій частині позову відмовлено.
                    Позивач, не погодившись з рішенням господарського суду, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить спірне рішення скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення 3 % річних у сумі 0,01 грн та пені у сумі  151   321, 02 грн, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким вищезазначені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
                    В обґрунтування своїх вимог Позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи.
                    Доводи апеляційної скарги Позивача зводяться до наступного:
-          приймаючи спірне рішення, суд першої інстанції допустив порушення приписів ст.238 ГПК України, оскільки не обґрунтував підстав щодо відмови у стягнення 3% річних у розмірі 0,01 грн та пені у розмірі 81.67 грн;
-          суд першої інстанції не надав належної правової оцінки ступеню виконання зобов`язання Відповідачем, не виконавши при цьому вимоги закону щодо оцінки майнового стану сторін, які беруть участь у зобов`язанні, та інших інтересів сторін, які заслуговують на увагу, що призвело до порушення судом вимог ст. 233 ГК України в частині безпідставного зменшення розміру нарахованих санкцій;
-          приймаючи спірне рішення судом першої інстанції було порушено вимоги матеріального законодавства, а саме ст. ст. 525, 526, 551, 599 та 625 ЦК України;
          Інших доводів апеляційна скарга Позивача не містить.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.05.2021 року у справі №917/2168/19 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства “НАК “Нафтогаз України” м.Київ на рішення господарського суду Харківської області від 23.03.2021 року у справі №922/4173/20 та встановлено строк учасникам справи для надання заяв та клопотань, а також відзиву на апеляційну скаргу з доказами їх (доданих до нього документів) надсилання іншим учасникам справи.
До канцелярії Східного апеляційного господарського суду 31.05.2021 року від Відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу Позивача, відповідно до якого Відповідач заперечував проти задоволення скарги Позивача з підстав її необґрунтованості, просив спірне рішення господарського суду Харківської області від 23.03.2021 року у справі №922/4173/20 залишити без змін.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.06.2021 року у зв`язку з перебування у відпустці судді Істоміної О.А. визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Стойка О.В., судді Попков Д.О., Пушай В.І.
Будь-яких інших заяв чи клопотань до канцелярії Східного апеляційного господарського суду в межах розгляду даної апеляційної скарги не надходило.
Представник Відповідача в судовому засіданні 23.06.2021 року заперечував проти задоволення апеляційної скарги Позивача, просив суд спірне рішення залишити без змін, а скаргу - без задоволення.
Представник Позивача в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду справи за його відсутності, оскільки він не скористався своїми правами, передбаченими статтею 42 ГПК України.
Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає  задоволенню,  а рішення господарського суду підлягає залишенню  без  змін, виходячи із наступного.
Рішенням господарського суду в межах даної справи встановлені та сторонами не оспорюються наступні  обставини.
Між сторонами 05.10.2018 року було укладено договір №1423/18-КП-32 постачання природного газу (далі-Договір), відповідно до умов якого, Позивач зобов`язується поставити Відповідачеві природний газ, а Відповідач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору (пункт 1.1. в редакції додаткової угоди №4 від 23.11.2018 року (т. 1, а. с. 35-43). Договір діє в частині постачання природного газу до 30.09.2019 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення ( пункт 11.1. Договору, в редакції додаткової угоди № 10 від 22.05.2019 року, т. 1, а. с. 20-52).
Відповідно до п. 5.1. укладеної між сторонами додаткової угоди № 10 від 22.05.2019 року сторони погодили, що оплата за природний газ здійснюється Позивачем виключно коштами шляхом 100 відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу (т. 1, а. с. 38-39).
Позивачем, на виконання умов Договору, було передано у власність Відповідача природний газ на загальну суму 4 586 658, 94 грн., що підтверджується наступними актами приймання - передачі: від 31.10.2018 року на суму 315 772, 45 грн.; - від 30.11.2018 року на суму 461 542, 48 грн.; - від 31.12.2018 року на суму 654 795, 89 грн.; - від 31.01.2019 року на суму 722 506, 04 грн.; - від 28.02.2019 року на суму 1 150 511, 46 грн.; - від 31.03.2019 року на суму 572 352, 48 грн.; - від 30.04.2019 року на суму 238 366, 09 грн.; - від 31.05.2019 року на суму 11 374, 76 грн.; - від 30.06.2019 року на суму 104 218, 08 грн.; - від 31.07.2019 року на суму 131 970, 54 грн.; - від 31.08.2019 року на суму 102 806, 50 грн.; - від 30.09.2019 року на суму 120 442, 15 грн. (т. 1, а. с. 62-73).
Відповідачем, всупереч умовам Договору, вчасно не проводились розрахунки за поставлений природний газ, у зв`язку із у Відповідача перед Позивачем виникла заборгованість за прострочений та несплачений вчасно поставлений товар борг у розмірі 1 503 658, 94 грн. Позивачем також нараховано Відповідачу пеню у сумі 302 560, 38 грн., 3 % річних у сумі 66 570, 19 грн., інфляційні втрати у сумі 66 642, 36 грн.
В ході розгляду справи Відповідачем було повністю погашено суму основної заборгованості за Договором у розмірі 1 503 658, 94 грн., що підтверджується наданими останнім копіями платіжних доручень, а саме: № 1435 від 29.12.2020 року на суму 200 000, 00 грн.; - № 1411 від 29.12.2020 року на суму 100 000, 00 грн.; - №1614 від 02.02.2021 року на суму 200 000, 00 грн.; - № 1650 від 08.02.2021 року на суму 100 000, 00 грн.; - № 1718 від 16.02.2021 року на суму 100 000, 00 грн.; - № 1760 від 18.02.2021 року на суму 400 000, 00 грн.; - № 1843 від 26.02.2021 року на суму 403 658, 94 грн. (т. 1, 125-127, т. 2, а. с. 31-37).
На підставі вищенаведеного ухвалою суду від 11.03.2021 року задоволено клопотання Відповідача, закрито провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу за договором № 1423/18-КП-32 від 05.10.2018 року постачання природного газу у розмірі 1 503 658, 94 грн. на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України (т. 2, а. с. 42-44).
Вказані  обставини сторонами не заперечуються.
Позовні вимоги в суді першої інстанції обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем умов договору № 1423/18-КП-32 постачання природного газу від 05.10.2018 року щодо вчасного проведення розрахунків за поставлений природний газ.
Відповідач, в суді першої інстанції зазначав, що станом на 18.01.2021 року сума основного боргу становить 1 203 658, 94 грн, оскільки ним 29.12.2020 року було сплачено частину боргу у розмірі 300 000, 00 грн. У зв`язку із чим, просив суд, в зазначеній частині сплаченої суми боргу закрити провадження у справі, а в іншій частині просив суд, прийняти рішення згідно чинного законодавства України, зменшивши розмір пені.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції зазначив, про їх часткову обґрунтованість та доведеність належними доказами в частині стягнення з Відповідача пені в розмірі 151 239, 36 грн., 3% річних у розмірі 66 750, 18  грн. та інфляційних втрат у розмірі 46 046, 66 грн. Судом також на підставі клопотання Відповідача про зменшення розміру заявленої до стягнення пені, було зменшено пеню до 50% від заявленої Позивачем пені у сумі 302 478, 71 грн. за несвоєчасну оплату вартості поставленого природного газу до 151   239, 36 грн.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Переглядаючи рішення суду в межах вимог апеляційної скарги – в частині відмови  у стягненні пені внаслідок зменшення її розміру  та відмови в стягненні 0,01 грн. 3% річних, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції обґрунтованими, а доводи апеляційної скарг такими, що їх не спростовують, виходячи з наступного.
Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним  належним    чином, а у відповідності до статті 625 ЦК кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних з простроченої суми боргу.
Позивачем за неналежне виконання умов Договору нараховано Відповідачу 3% річних у сумі 66 570, 19 грн, розрахунок якої Позивачем долучено до позовної заяви.
Судова колегія погоджується з доводами апеляційної скарги щодо неправомірності порівняння судом зробленого Позивачем розрахунку позовних вимог з даними, що  отримані за допомогою онлайн - системи "Ліга-закон", оскільки таке порівняння не базується на вимогах закону.
Разом з тим, перевіривши правильність наданого Позивачем розрахунку 3 % річних у сумі 66 570, 19 грн (відповідно до наданого розрахунку т. 1, а. с. 12-.20), судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо фактичної наявності відповідної помилки в 0,01 грн.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду в цій частині та зазначає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, зазначивши суму 3% річних в розмірі 66 570, 18 грн.
Щодо тверджень Позивача про безпідставне застосування судом першої інстанції ст.233 ГК України в частині безпідставного зменшення розміру нарахованої пені, та необґрунтованої відмови у стягнення пені у розмірі 81.67 грн, колегія суддів зазначає наступне
Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України одним з наслідків порушення зобов`язань є сплата неустойки, розмір якої встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Частиною 1   статті 230 Господарського кодексу України   визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Пунктом 8.2. Договору визначено, що у разі невиконання Відповідачем пунктів 6.1. та 6.6. Договору він зобов`язується сплатити Позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (т. 1, а. с. 28 та із урахуванням додаткової угоди до договору № 4 від 23.11.2018 року пункт 7.2. т. 1, а.с.35-43).
Відповідно до пункту 10.3. Договору, строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років (т. 1, а.с. 28 із урахуванням додаткової угоди до договору № 4 від 23.11.2018 року пункт 9.3. т. 1, а.с.35-43).).
Перевіривши правильність нарахування пені у сумі 302 560, 38 грн (т. 1, а. с. 12-.20) судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність арифметичних помилок при здійсненні розрахунку пені. 
          Щодо зменшення суми пені на підставі клопотання Відповідача, колегія суддів зазначає наступне.
          На адресу господарського суду за вх. № 3587 від 12.02.2021 року від Відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру пені (т. 1, а. с. 180-182).
В обґрунтування вищезазначеного клопотання Відповідач зазначає, що заборгованість за Договором Відповідачем сплачується у добровільному порядку, прострочення за Договором були незначними, а саме 2 дні у жовтні 2018 року, 0 днів у листопаді 2018 року, 17 днів за грудень 2018 року, до 26 днів за січень 2019 року, за лютий – вересень 2019 року прострочення нараховано на залишок боргу 22 %, для сплати якого не вистачило коштів. 
Також Відповідач наголошує, що затримка в розрахунках відбулася не з його вини, а у зв`язку із несвоєчасними розрахунками споживачів бюджетних організацій, населення , та неотримання несвоєчасно компенсації від держави різниці між тарифами на теплову енергію та її собівартістю, яка виникла у зв`язку із зростанням ціни на газ. 
За договором що є предметом спору, природний газ постачається Позивачем виключно для виробництва теплової енергії. Обсяг невідшкодованої різниці між тарифами та собівартістю за минулі роки в час дії Договору склав 2 765 207,00 грн. У даний час на розгляді уповноважених комісій знаходяться матеріали та економічні розрахунки про узгодження різниці в тарифі на суму 90 млрд. грн. 
Вищевказане свідчить, що ступінь вини Відповідача у виникненні заборгованості та судового спору незначна та практично відсутня. На думку відповідача ситуація, що склалась у даному судовому спорі є виключною, та винятковою. При цьому у нього повністю відсутнє джерело для сплати штрафних санкцій. Крім того, між Позивачем та Відповідачем існують тривалі ділові господарські відносини, Відповідач докладав усіх зусиль щодо вчасних розрахунків з Позивачем, але із-за відсутності джерела доходів та відсутності своєчасної компенсації різниці між тарифами та собівартістю від держави допускається прострочення, у зв`язку з чим майновий стан Відповідача є критичним. Так, Відповідач зазнав збитків у  2018 році у розмірі 4 млн. 4673 тис. грн, в 3 кварталі 2020 року збитки складають 3 млн. 890 тис. 100 грн. 
Відповідач, посилаючись на рішення Конституційного суду України від 11.07.2013 року № 7-рп/2013, зазначав, що наявність у кредитора можливості стягнути із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення, яке полягає в першу чергу в стимулюванні боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може бути непомірним тягарем для споживача і джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора (т. 1, а. с. 180-182). 
          На підтвердження вищезазначених фактів, Відповідачем до суду першої інстанції було надано відповідні докази, а саме:
-          перелік установ бюджетної сфери які користуються послугами Відповідача з 2018 року по 2019 рік; 
-          протокол № 3 територіальної комісії з питань узгодження різниці в тарифах від 09.06.2017 року; 
-          протокол № 2 територіальної комісії з питань узгодження різниці в тарифах від 15.06.2018 року; 
-          довідка про корисний відпуск енергії за 2018-2020 роки; 
-          баланс (звіт про фінансовий стан) на 31.12.2018 року; 
-          звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 2018 рік; 
-          фінансова звітність малого підприємства за 9 місяців 2020 року (т.1, а. с. 184-196).
Позивач в свою чергу проти задоволення вищезазначеного клопотання заперечував, зазначаючи, що Відповідач не обмежений у способах та шляхах виконання своїх зобов`язань, зокрема, шляхом перенесення оплати, залучення кредитних коштів, зменшення власних витрат тощо. В момент підписання Договору Відповідач погодився з тим, що за неналежне виконання умов договору на нього буде покладено відповідальність відповідно до умов договору. 
Також, Позивач просив суд першої інстанції врахувати, що станом на 01.01.2020 року торгова дебіторська заборгованість перед Позивачем з боку споживачів становить 49,533 млрд. грн., та має тенденцію до зростання. станом на 31.03.2020 року, відповідно до консолідованого звіту позивача. розмір короткострокових позик складає 41,335 млрд. грн., довгострокових - 7, 142 млрд. грн, що свідчить про значний обсяг несплаченої заборгованості підприємств, нестачу коштів для здійснення поточної діяльності Позивача, у тому числі для забезпечення підприємств необхідним обсягом газу протягом опалюваних сезонів 2017/2018, 2018/2019, 2019/2020 років.
Позивач наголошував, що держава, покладаючи на нього спеціальні обов`язки з постачання природного газу, не виконує свої зобов`язання з компенсації економічно обґрунтованих витрат, здійснених таким суб`єктом, тим самим спричиняючи до збитків. На думку Позивача, скрутне фінансове становище, або заборгованість кінцевих споживачів Відповідача не є винятковим випадком та підставою для уникнення відповідальності за неналежне виконання зобов`язань за договором. Крім того, у матеріалах справи, не міститься жодного належного доказу скрутного фінансового становища Відповідача. У зв`язку із чим, Позивач не вбачає виключних та достатніх підстав для зменшення штрафних санкцій.
Суд прийняв до уваги всі зазначені доводи сторін, але виходив з необхідності оцінки обставин, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з Відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 ст. 3 Цивільного кодексу України).
Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена і в   рішенні Конституційного Суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013 року.
Зазначене також відповідає правовій позиції Верховного Суду (постанова від 26.03.2019 року у справі № 913/284/18).
Суд першої інстанції враховував інтереси сторін, зокрема факт повного виконання Відповідачем основного зобов`язання у розмірі 1   503 658, 94 грн., а також те що прострочення зобов`язання виникло внаслідок відсутності коштів та неприбутковості підприємства; основною причиною порушення зобов`язання Відповідачем є велика кредиторська заборгованість; скрутний збитковий майновий стан Відповідача підтверджується наявним в матеріалах справи балансом та фінансовим звітом року (т. 1 а. с. 192-196).
Враховуючи вищезазначене, а також вищенаведені інтереси Позивача, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення клопотання Відповідача та необхідності зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що підлягає до стягнення з Відповідача, до 50% від заявленої Позивачем пені у суму 302 478, 71 грн. за несвоєчасну оплату вартості поставленого природного газу до 151   239, 36 грн.
На підставі вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про зменшення розміру заявленої до стягнення пені, а доводи Позивача про неправильне застосування господарським судом при винесенні спірного рішення приписів ст. ст. 525, 526, 551, 599 та 625 ЦК України та статті  233 ГК України  та  без належної правової оцінки майнового стану сторін, які беруть участь у зобов`язанні, та інших інтересів сторін, колегія суддів вважає необґрунтованими, так як зменшення розміру пені є правом суду прямо передбаченим частиною 3 статті 551 ЦК України і було реалізоване ним у конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів.
Будь-яких порушень норм матеріального або процесуального права в діях суду першої інстанції при розгляді ним зазначеної справи судова колегія не вбачає.
Інші доводи заявника, зазначені ним в апеляційній скарзі, спростовуються вищенаведеними висновками судової колегії, наявними в матеріалах справи доказами та нормами чинного матеріального законодавства.
За таких підстав рішення господарського суду Харківської області від 23.03.2021 року у справі №922/4173/20 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Акціонерного товариства “НАК “Нафтогаз України” м.Київ - без задоволення.
Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги  відносяться на Позивача.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства “НАК “Нафтогаз України” м.Київ на рішення господарського суду Харківської області від 23.03.2021 року у справі №922/4173/20 - залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Харківської області від 23.03.2021 року у справі №922/4173/20 - залишити без змін.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Акціонерне товариство “НАК “Нафтогаз України” м.Київ.
Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у касаційному порядку через Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення або складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 30.06.2021 

Головуючий суддя                                                                    О.В. Стойка

Суддя                                                                                           Д.О. Попков  

Суддя                                                                                           В.І. Пушай