ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"31" березня 2021 р.                               Справа№ 910/14134/18
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Мальченко А.О.
суддів:            Чорногуза М.Г. 
          Агрикової  О.В. 
  при секретарі судового засідання Найченко А.М.,
розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства «Укртрансгаз»
на рішення Господарського суду міста Києва  від 21.12.2020 
у справі №910/14134/18 (суддя Алєєва І.В.)
за позовом  Акціонерного товариства «Укртрансгаз»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газпромбудмонтаж»
про стягнення 1 533 411,95 грн
за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання, 
ВСТАНОВИВ:
Акціонерне товариство «Укртрансгаз» (далі - АТ «Укртрансгаз», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газпромбудмонтаж» (далі - ТОВ «Газпромбудмонтаж», відповідач) про стягнення 1  533 411,95 грн, з яких 1  109  724,56 грн пені та 423 687,39 грн штрафу, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором про закупівлю робіт №1607000193 від 05.07.2016 щодо своєчасного виконання підрядних робіт.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.04.2019, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.09.2019, стягнуто з ТОВ «Газпромбудмонтаж» на користь АТ «Укртрансгаз» в особі Філії «Управління магістральних газопроводів «Харківтрансгаз» пеню у розмірі 601 079,76 грн та штраф у розмірі 423 687,39 грн, в частині стягнення пені у розмірі 508 644, 80 грн у позові відмовлено.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 02.06.2020 у справі № 910/14134/18 касаційну скаргу АТ «Укртрансгаз» задоволено частково, рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 25.09.2019 у справі № 910/14134/18 скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.
Скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій, Верховний Суд зазначив, що суди дійшли передчасного висновку про те, що пеня підлягає нарахуванню на суму вартості невиконаних робіт з 01.01.2018 (після спливу строку, визначеного договором для виконання всього обсягу робіт), не спростувавши доводи позивача про те, що вартість пусконалагоджувальних робіт та їх зміст визначені локальним кошторисом на будівельні роботи № 2-1-3, який подано позивачем на підтвердження позовних вимог; місцевим господарським судом не враховано положень статей 875, 877 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та не досліджено обставини щодо передання позивачем відповідачеві затвердженої проектно-кошторисної документації, відповідно до якої підрядник зобов`язаний виконувати будівельні роботи; переглядаючи в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції не усунув наведені порушення; помилковим є висновок суду апеляційної інстанції про те, що договором не передбачено обов`язок надання позивачем відповідачеві дозвільних документів на виконання будівельних робіт.
Верховний Суд наголосив на тому, що судами попередніх інстанцій не були з`ясовані обставини справи щодо додержання сторонами своїх зобов`язань за договором, наявність/відсутність обставин, які б свідчили про відсутність вини відповідача у невиконанні своїх зобов`язань та/або неможливість належного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань внаслідок дій чи бездіяльності позивача, та, як наслідок, наявність підстав для передбаченої договором відповідальності за відповідне порушення, відтак, їх висновки по суті спору є передчасними.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.12.2020 у справі №910/14134/18 в задоволенні позову відмовлено, заяву ТОВ «Газпромбудмонтаж» про поворот виконання рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2019 у справі № 910/14134/18 задоволено, здійснено поворот виконання рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2019 у справі № 910/14134/18, стягнуто з АТ «Укртрансгаз» в особі Філії «Управління магістральних газопроводів «Харківтрансгаз» на користь ТОВ «Газпромбудмонтаж» грошові кошти у сумі 439  058,90 грн.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено та не підтверджено доказами відповідно до умов договору та наведених норм закону виконання свого обов`язку щодо передачі відповідачеві затвердженої проектно-кошторисної документації, відповідно до якої відповідач зав`язаний був виконати відповідні роботи, а відтак, в силу ч. 3 ст. 220 Господарського кодексу України відповідач не вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання.
Не погодившись із вищезазначеним рішенням, АТ «Укртрансгаз» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте за нез`ясування обставин, що мають значення для справи, за недоведеності обставин, які суд визнав встановленими, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. 
В обґрунтування скарги позивач вказував на те, що підрядником було визначено відповідальною особою за виконання будівельних робіт Баворовського Р.І. , у зв`язку з чим останньому особою, яка здійснювала технічний нагляд за будівельними роботами по об`єкту було передано всю необхідну документацію для виконання будівельних робіт, про що було складено відповідний акт (розписку);  висновок суду про те, що Баворовський  Р.І. не був представником відповідача є припущенням, не відповідає дійсності та суперечить нормам права, які регулюють договірні відносини, а також спростовуються доводами позивача; з метою виконання робіт по об`єкту підряднику видавалися відповідні дозволи (згоди); судом прийнято рішення без урахування доводів та доказів, наданих відповідачем, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2021 поновлено АТ «Укртрансгаз» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва  від 21.12.2020 у справі №910/14134/18, відкрито апеляційне провадження за вищевказаною апеляційною скаргою,  призначено до розгляду на 31.03.2021, встановлено  ТОВ «Газпромбудмонтаж» строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва  від 21.12.2020 у справі №910/14134/18.
Відповідач скористався правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, відповідач вказував на те, що ТОВ «Газпромбудмонтаж» в будь-якому випадку не мало можливості виконати роботи за договором в повному обсязі, оскільки позивач не передав йому проектно-кошторисну документацію для закупівлі газового обладнання і виконання робіт, а також дозвіл на виконання будівельних робіт за договором та висновок державної екологічної експертизи на роботи по об`єкту; позивач не надав суду копію самої проектно-кошторисної документації та не пред`явив її оригінал для огляду; позивачем не наведено переліку невиконаних робіт за договором, які на його думку, зобов`язаний був виконати відповідач; відповідач повністю виконав ту частину робіт за договором, яку мав можливість виконати, виходячи з дій позивача та обсягу закупленого газового обладнання; завдання на проектування № 15.21.026 не замінює собою проектно-кошторисну документацію; надана позивачем довідка щодо вартості робіт є одностороннім документом, складеним самим позивачем, а тому не може бути прийнята судом в якості достовірного доказу; безпідставними є посилання апелянта на документ, схожий на розписку, за підписом отримувача Баворовського Р.І. , оскільки останній не був представником ТОВ «Газпромбудмонтаж» та з наданих позивачем доказів вбачається, що така особа є представником іншої юридичної особи - ВАТ «Газпромбудмонтаж».
Також відповідач наголошував на тому, що нараховуючи штрафні санкції за кожний окремий етап робіт, позивач не взяв до уваги, що пункт 7.2 договору не передбачає відповідальності за прострочення виконання кожного окремого етапу робіт, а встановлює відповідальність виключно за порушення строку виконання підрядних робіт в цілому за договором; позовні вимоги заявлені всупереч вимогам ч.1 ст. 547, ст. 875 ЦК України в розумінні висновків Верховного Суду, викладених в постановах від 07.12.2018 у справі №910/22058/17, від  14.01.2019 у справі №911/728/18, від 26.01.2021 у справі №910/15152/19.
У судове засідання представник відповідача явку свого уповноваженого представника не забезпечив, про день, місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином.
Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Вислухавши думку представника позивача, враховуючи, що відповідач не повідомив суд про поважність причин нез`явлення до суду апеляційної інстанції та не заявив клопотань про відкладення розгляду справи, а також з огляду на те, що наявні в матеріалах справи докази є достатніми для вирішення спору у даній справі без заслуховування його пояснень, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд апеляційної скарги за відсутності вказаної особи.  
У судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
31.03.2021 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови апеляційного господарського суду.
Колегія суддів, заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 05.07.2016 між Публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Харківтрансгаз» (у тексті договору - замовник) та ТОВ «Газпромбудмонтаж» (у тексті договору - підрядник) було укладено договір про закупівлю робіт №1607000193 (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого підрядник зобов`язується виконати роботи «Технічне переоснащення системи теплопостачання Харківського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів (Будівельні роботи)», а замовник - прийняти і оплатити такі роботи. 
Склад та обсяг робіт, які підлягають закупівлі за даним договором визначені договірною ціною (додаток № 2), що є невід`ємною частиною договору. Зміст і строки виконання робіт визначаються календарним планом (додаток № 1), що є невід`ємною частиною договору (п. 1.2 договору).
Згідно з пунктами 3.1 - 3.4. договору ціна договору становить 15 378 880,70 грн. Ціна договору є кінцевою і не може бути збільшена. Ціна договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін. Ціна договору визначена із врахуванням всіх податків і зборів, передбачених законодавством України та вартості всіх витрат, пов`язаних з виконанням договору, до моменту його повного завершення. Якщо для виконання договору необхідно здійснити витрати, обов`язок по оплаті яких прямо не покладений на замовника, такі витрати покладають на підрядника.
У п. 4.2 договору сторони погодили наступні умови оплати: оплата здійснюється поетапно по факту виконання робіт протягом 180 календарних днів після підписання акту виконаних робіт по кожному етапу (форма КБ-2в, КБ-3) або за фактом поставки обладнання та матеріалів шляхом перерахування грошових коштів на рахунок підрядника.
Пунктами 5.1, 5.2, 5.4, 5.6, 5.8-5.10 договору сторони визначили, що строк виконання робіт: з дати укладення договору до 30.06.2017. Місце виконання робіт: м. Харків, проспект Гагаріна, 350. Підготовчі роботи, придбання обладнання та матеріалів, необхідних для виконання умов договору про закупівлю, здійснюється підрядником та входить у вартість робіт. Роботи повинні виконуватись у відповідності до погодженого підрядником і замовником календарного плану (додаток № 1), що є невід`ємною частиною договору. Виконання робіт по кожному із етапів згідно з календарним планом проводиться лише після письмового погодження із замовником. Передача замовнику підрядником виконаних робіт здійснюється з наданням акту виконаних робіт. Замовник у разі відсутності зауважень щодо виконаних робіт підрядником, протягом 30 днів зобов`язаний направити підряднику підписаний акт виконаних робіт, або повернути його з письмовими зауваженнями.
Згідно з календарним планом (в первинній редакції) підготовчий період має термін виконання з 01.10.2016 - 30.04.2017, основний етап має термін виконання з 01.02.2017 - 30.05.2017, пусконалагоджувальні роботи мають період виконання з 01.06.2017 - 30.06.2017.
Додатковою угодою № 5 від 12.07.2017 сторони погодили, що строк виконання робіт: з дати укладення договору до 31.12.2017.
Сторонами, з урахуванням додаткової угоди № 5 від 12.07.2017, затверджено новий календарний план, відповідно до якого підготовчий період має термін виконання з 01.10.2016 - 30.04.2017, основний етап має термін виконання з 01.02.2017 - 31.12.2017, пусконалагоджувальні роботи мають період виконання з 01.06.2017 - 30.09.2017.
Підрядник зобов`язується виконувати роботи у строки, встановлені цим договором (п. 6.3.1 договору).
Пунктом 10.1 договору, в редакції додаткової угоди № 5 від 12.07.2017, сторони визначили, що договір набуває чинності з дати його укладення та діє до 29.06.2018.
Як стверджує позивач, в порушення умов договору підрядні роботи були виконані відповідачем лише частково, зокрема, в строк до 30.04.2017 виконано роботи за етапом підготовчого періоду в обсязі загальною вартістю 8  717  374,60 грн шляхом здійснення поставки обладнання за видатковими накладними №14 від 27.10.2016, №22 від 20.12.2016, у зв`язку з чим вартість невиконаних робіт за вказаним етапом, з урахуванням вартості устаткування за договірною ціною, складає 2  758  512,15 грн. 
Крім того, позивач зазначає, що за основним етапом будівництва  відповідачем виконано обсяг робіт на загальну  суму  183  341,10 грн, що підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт №1 за грудень 2016 року, №1 за квітень 2017 року, №2 за травень 2017 року, б/н за грудень 2017 року, у зв`язку з чим вартість невиконаних робіт за вказаним етапом, з урахуванням їх вартості за договірною ціною, складає 3  294  064,81  грн.
При цьому, за твердженням позивача, пусконалагоджувальні роботи в строк до 30.09.2017 взагалі не були виконані відповідачем.
За таких обставин, позивач звернувся до відповідача з претензією №2101ВИХ-17-1213 від 12.12.2017, в якій зазначав про прострочення виконання робіт та просив сплатити штрафні санкції у розмірі 7 658, 80 грн за невиконання пусконалагоджувальних робіт на суму 53 935, 20 грн (а.с.  50-51, т. 1). Отримання вказаної претензії відповідачем не заперечувалось.
У відповідь на претензію листом вих. №004.2 від 03.01.2018 відповідач направив позивачеві заяву про припинення заліком зустрічних однорідних вимог, в якій зазначив, що у позивача перед відповідачем існує заборгованість за договором № 1607000193 від 05.07.2016 у розмірі 10 042,66 грн, а тому відповідач зменшує її на суму нарахованих штрафних санкцій (а.с.  52-53, т. 1).
Разом з тим, посилаючись на те, що господарське зобов`язання з виконання решти робіт вартістю 6  106  510,60 грн станом на 10.10.2018 було невиконаним, а порушення вказаного зобов`язання є триваючим, позивач звернувся з даним позовом до суду про  стягнення донарахованих штрафних санкцій на підставі договору.
Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів  погоджується з рішенням суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, а доводи апелянта вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.
Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Даючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами в ході виконання вищевказаного договору, місцевий господарський суд правильно зазначив, що такий за своєю правовою природою є договором будівельного підряду, за яким, відповідно до частини 1 статті 875 ЦК України, підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.
Підрядник зобов`язаний здійснювати будівництво та пов`язані з ним будівельні роботи відповідно до проектної документації, що визначає обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які ставляться до робіт та до кошторису, що визначає ціну робіт. Підрядник зобов`язаний виконати усі роботи, визначені у проектній документації та в кошторисі (проектно-кошторисній документації), якщо інше не встановлено договором будівельного підряду. Договором будівельного підряду мають бути визначені склад і зміст проектно-кошторисної документації, а також має бути визначено, яка із сторін і в який строк зобов`язана надати відповідну документацію (ч. 1, 2 ст. 877 ЦК України).
У розумінні статей 875, 877 ЦК України основним предметом договору будівельного підряду є результат будівельних робіт - завершений будівництвом об`єкт або закінчені будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації. 
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У відповідності до статей 626, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Отже, укладення  ТОВ «Газпромбудмонтаж» та АТ «Укртрансгаз» вказаного договору підряду було спрямоване на отримання останнім результатів виконаних робіт та обов`язку по здійсненню їх оплати, а відповідач у свою чергу зобов`язався забезпечувати виконання робіт, якість яких відповідає умовам договору та вимогам чинного законодавства у строки, встановлені договором.
За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. 
Частиною четвертою статті 882 ЦК України передбачено, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.
Відповідно до статті 857 ЦК України робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а у разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові. Результат роботи в межах розумного строку має бути придатним для використання відповідно до договору підряду або для звичайного використання роботи такого характеру.
Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно зі ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Колегія суддів зазначає, що факт здійснення господарської операції з виконання робіт підтверджується, зокрема, первинними бухгалтерськими документами.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції Закону України № 1724-VIII від 03.11.2016) первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.
Підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.
Підпунктом 2.5 пункту 2 згаданого Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.
Зі змісту п.п.  4.2, 5.9 договору вбачається, що сторони погодили передачу замовнику підрядником виконаних робіт підписанням по факту їх виконання  Актів виконаних  робіт по кожному етапу за формою КБ-2в та КБ-3.
Колегія суддів зазначає, що типові форми первинних облікових документів у будівництві №КБ-2в «Акт приймання виконаних будівельних робіт» та №КБ-3 «Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати» були затверджені наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 04.12.2009 № 554, що діяв до 01.01.2014 та примірні форми первинних документів з обліку в будівництві, які мають використовуватися з 01.01.2014 під час проведення взаєморозрахунків за обсяги виконаних будівельних робіт встановлені Національним стандартом ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 «Правила визначення вартості будівництва», затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 05.07.2013 №293.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем виконано обсяг робіт на загальну суму 183  341,10 грн, що підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт за формою №КБ-2в (а.с. 30-47, т. 1), а саме:
- №1 за грудень 2016 року на суму 1  328,11 грн;
- №1 за квітень 2017 року на суму 122 255,51 грн;
- №2 за травень 2017 року на суму 49  714,82 грн;
- б/н за грудень 2017 року на суму 10  042,66 грн.
Крім того, на виконання умов договору відповідачем здійснено поставку обладнання на загальну суму 9  089  029,00 грн, що підтверджується видатковими накладними №14 від 27.10.2016 на суму 8  717  374,60 грн та  №22 від 20.12.2016 на суму 371  654,40 грн.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що додана позивачем до позовної заяви видаткова накладна №22 від 20.12.2016 зі сторони останнього не підписана, однак, обставини поставки йому обладнання за вказаною накладною сторонами не заперечуються.
Також суд апеляційної інстанції враховує, що відповідно до п. 5.4 договору підготовчі роботи, придбання обладнання та матеріалів, необхідних для виконання умов договору про закупівлю, здійснюється підрядником та входить у вартість робіт.
Отже, до складу обсягів та вартості робіт включаються матеріали, обладнання та самі роботи. При цьому, умовами договору не виокремлюється як окреме зобов`язання - поставка обладнання.
Як вбачається з умов договору (п. 5.1) та погодженого сторонами Календарного плану (в редакції Додаткової угоди №5 від 12.07.2017 до договору), відповідач зобов`язався до 31.12.2017 виконати весь обсяг робіт, загальна вартість яких визначена Договірною ціною (Додаток №2 до договору) та складає 15  378  880, 70 грн.
Відповідно до Календарного плану виконання робіт (в редакції додаткової угоди № 5 від 12.07.2017 до договору) підготовчий період має термін виконання з 01.10.2016 - 30.04.2017, основний етап будівництва має термін виконання з 01.02.2017 - 31.12.2017, пусконалагоджувальні роботи мають термін виконання з 01.06.2017 - 30.09.2017.
Враховуючи наведені обставини та погоджені сторонами умови договору, колегія суддів погоджується з доводами позивача, які не заперечуються відповідачем, про те, що останнім не були виконані роботи в обсягах і в строки, обумовлені договором, а саме, на суму 6  106  510,60 грн в термін до 30.12.2017. 
Разом з тим, суд першої інстанції правомірно відмовив позивачеві у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача штрафних санкцій, нарахованих на підставі п. 7.2 договору, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Стаття 549 ЦК України визначає неустойку (штраф, пеню) як грошову суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення ним зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.
В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.
Так, штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч.1 ст. 230 ГК України).
Відповідно до п. 7.2 договору за порушення строків виконання робіт або виконання робіт в менших обсягах, ніж передбачено цим договором, відмову від виконання робіт в обсягах та за ціною, що вказані в даному договорі, підрядник виплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 % вартості робіт, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково сплачується штраф у розмірі 7 % вказаної вартості (п.  7.2 договору).
Приписами ст. 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Як вбачається з розрахунку позивача (а.с.  27, т. 1) та наданих ним письмових пояснень, останній нараховує пеню та штраф за порушення строків виконання робіт по кожному окремому етапу робіт.
Однак, з умов договору та поданих сторонами доказів неможливо визначити вартість невиконаних робіт по кожному окремому етапу робіт, оскільки, в долучених до матеріалів справи договірних цінах та локальних кошторисах не розмежовано етапи робіт і лише деякі з них мають вказівку на етап робіт.
Надана позивачем довідка щодо вартості робіт (а.с.  208-210, т. 3), є одностороннім документом, складеним позивачем, а відтак, не може розглядатись в якості достовірного доказу у справі.
При цьому, на виконання вказівок Верховного Суду, викладених у постанові від 02.06.2020 у даній справі, суд апеляційної інстанції враховує доводи позивача про те, що вартість пусконалагоджувальних робіт та їх зміст визначені локальним кошторисом на будівельні роботи № 2-1-3, який подано позивачем на підтвердження позовних вимог (а.с. 226-228, т. 1).
Разом з тим, відповідно до вказаного локального кошторису загальна вартість пусконалагоджувальних робіт становить 36  397,32 грн, у зв`язку  з чим позивачем безпідставно нараховані штрафні санкції за таким етапом робіт на суму 53  933,64  грн.
Крім того, на виконання вказівок суду касаційної інстанції місцевим господарським судом правомірно враховано приписи  ч. 4 ст. 612 ЦК України, відповідно до якої прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконано внаслідок прострочення кредитора.
Положеннями статей 875, 877 ЦК України, встановлено обов`язок підрядника виконати будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації та обов`язок замовника передати підрядникові затверджену проектно-кошторисну документацію.
Згідно з ч. 2 ст. 613 ЦК України, якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.
За приписами статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Відповідно до частини 3 статті 220 ГК України боржник не вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, поки воно не може бути виконано внаслідок прострочення кредитора.
Відповідач як у суді першої інстанції, так і у відзиві на апеляційну скаргу зазначав про те, що відсутні підстави для стягнення з нього неустойки за несвоєчасно виконані роботи у зв`язку з тим, що відбулося прострочення кредитора, оскільки позивачем не надано відповідачеві погодженої проектно-кошторисної документації для виконання будівельних робіт, а також дозвільних документів на виконання будівельних робіт, а саме, дозволу на виконання будівельних робіт відповідно до «Порядку виконаних підготовчих та будівельних робіт», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 №466, та висновку державної екологічної експертизи на роботу по об`єкту «Технічне переоснащення системи теплопостачання Харківського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів (Будівельна роботи)» відповідно до ст. 39 Закону України «Про екологічну експертизу», який був чинний на час виконання робіт за договором. 
На переконання колегії суддів, місцевий господарський суд правомірно погодився з доводами відповідача про те, що зазначені обставини стали перешкодою для виконання робіт у встановлені договором строки, виходячи з наступного.
Господарський суд міста Києва ухвалою від 14.09.2020 зобов`язав позивача надати суду докази на підтвердження надання відповідачеві погодженої проектно-кошторисної документації для виконання будівельних робіт, дозвільні документи на виконання будівельних робіт, в тому числі дозвіл на виконання будівельних робіт відповідно до «Порядку виконаних підготовчих та будівельних робіт», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 466, та висновок державної екологічної експертизи на роботу по об`єкту «Технічне переоснащення системи теплопостачання Харківського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів (Будівельна роботи)» (з доказами щодо дати передачі) (а.с. 181-182, т. 3).
02.10.2020 позивачем надано відповідь на відзив, до якої додані, зокрема, завдання на проектування об`єкту будівництва від 11.08.2015, технічні вимоги на проектування об`єкту будівництва від 11.08.2015, декларація про початок виконання будівельних робіт, довідка щодо вартості робіт, дозвіл (згода) № 5 від 15.12.2016, №  6 від 21.03.2017, № 6 від 01.11.2017 виданий ВАТ «Газпромбудмонтаж», розписка без дати (а.с. 185-223, т. 3).
Позивач у вказаній відповіді на відзив (а.с. 187, т. 3) зазначив, що Андрусенко Г.Г. (особа, яка здійснювала технічний нагляд будівельних робіт) передав представнику підрядника Баворовському Р.І. (відповідальна особа за виконання будівельних робіт) всю необхідну документацію для виконання будівельних робіт про, що було складено відповідний акт.
Як правильно зауважив суд першої інстанції, в матеріалах справи відсутній вказаний акт, а відповідач заперечує його наявність.
При цьому, на думку позивача, факт передання затвердженої проектно-кошторисної та дозвільної документації підтверджується  розпискою, копії якої додані до позовної заяви (а.с. 159, т. 1) та до відповіді на відзив (а.с. 223, т. 3).
Разом з тим, вказана розписка не містить дати її підписання та з її змісту не вбачається передача саме проектно-кошторисної документації у відповідності до статті 875 ЦК України.
Крім того, позивачем до матеріалів справи було надано дозволи (згоди) на виконання робіт на проммайданчику ЛВУМГ № 5 від 15.12.2016 та № 6 від 21.03.2017, в яких зазначено, що відповідальним за виконання робіт є Баворовський Р.І. Однак, такі дозволи видані ВАТ «Газпромбудмонтаж» (а.с. 211-216, т. 3). 
Отже, посилання позивача на розписку за підписом Баворовського Р.І., як на підставу виконання своїх зобов`язань за договором підряду щодо передачі відповідачеві (підряднику) затвердженої проектно-кошторисної документації, на переконання колегії суддів є безпідставними, оскільки вказана особа не була представником відповідача. 
Інших доказів щодо виконання позивачем свого обов`язку за договором щодо передачі затвердженої проектно-кошторисної документації відповідачеві матеріали справи не містять, а позивачем такі докази не надано.
Завдання № 15.21.026 підтверджує, що позивач звертався до проектної організації з метою розробки проектно-кошторисної документації, проте, матеріали справи не містять інформації, щодо розробки такої  документації.
При цьому, як правильно зазначає відповідач, листи №4454/07 від 20.07.2016 та № 7403/07 від 08.12.2016 можуть підтверджувати лише переміщення документації між структурними підрозділами позивача - від УМГ «Харківтрансгаз» до «Харківського ЛВУМГ», однак, не підтверджують факт передання такої документації відповідачеві.
Крім того, колегія суддів враховує, що позивачем не було надано суду копію самої проектно-кошторисної документації та  її оригінал для огляду. 
За таких обставин твердження позивача про те, що відповідач отримав проектно-кошторисну документацію не відповідають дійсності та не підтверджуються жодним належним та допустимим доказом.
Також суд апеляційної інстанції бере до уваги доводи відповідача про відсутність у позивача необхідних дозвільних документів для виконання робіт за договором, а саме, дозволу на виконання будівельних робіт, який позивач зобов`язаний був отримати згідно «Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 №466, та висновку державної екологічної експертизи на роботи по об`єкту «Технічне переоснащення системи теплопостачання Харківського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів (Будівельні роботи)», який позивач зобов`язаний був отримати згідно зі ст.  39 Закону України «Про екологічну експертизу», що був чинним під час виконання робіт за договором.
Так, пунктом 1 додаткової угоди № 1 від 13.07.2016 до договору  (а.с. 19, т. 1) на замовника покладено обов`язок підготовки та направлення документів до ДАБІ України для отримання дозвільних документів відповідно до вимог «Порядку виконаних підготовчих та будівельних робіт», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 466 (далі - Порядок).
Згідно з п. 5 Порядку будівельні роботи можуть виконуватися замовником після видачі замовнику (позивачу) дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об`єктів, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми (СС2) та значними (ССЗ) наслідками. 
При цьому, пункт 5, викладений в редакції Постанови Кабінету Міністрів України №404 від 07.06.2017 був чинним в період, в який відповідач зобов`язаний був виконувати будівельні роботи за договором. 
Відповідно до пункту 27 Порядку дозвіл видається на безоплатній основі відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю за формою, наведеною у додатку 9 до цього Порядку.
Позивач надав суду завдання № 15.21.026 на розробку проектно-кошторисної документації. 
У завданні № 15.21.026 є Додаток №3 «Розрахунок класу наслідків (відповідальності) та категорії складності об`єкта будівництва», в якому міститься наступний висновок: «Відповідно до вимог ДСТУ -Н.Б. В.1.2.-16 за характеристиками можливих наслідків відмов для об`єкта будівництва «Технічне переоснащення системи теплопостачання Харківського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів» встановлюється клас наслідків відповідальності СС2 та III категорії складності». Тобто, в завданні №15.21.026 прямо вказується на те, що об`єкт будівництва за наслідками відповідальності відноситься до класу СС2, тобто об`єкт з середніми наслідками. 
Отже, до початку виконання будівельних робіт за договором позивач зобов`язаний був отримати в органі державного архітектурно-будівельного контролю дозвіл на виконання будівельних робіт згідно з п. 5 Порядку та передати цей дозвіл відповідачеві, однак, з матеріалів справи вбачається, що позивач вказаних зобов`язань не виконав.
Посилання позивача на дозволи (згоди) на виконання робіт на проммайданчику ЛВУМГ № 5 від 15.12.2016, № 6 від 21.03.2017 та № 6 від 01.11.2017, правомірно відхилені судом першої інстанції, оскільки вказані дозволи видані іншій юридичній особі - ВАТ «Газпромбудмонтаж», а не відповідачеві у даній справі - ТОВ «Газпромбудмонтаж» (а.с. 211-219, т. 3).
Колегія суддів бере до уваги доводи відповідача про те, що по суті вказані дозволи (згоди) є перепустками на територію іншої юридичної особи для виконання певних робіт, такі дозволи (згоди) не носять обов`язкового характеру та можуть оформлюватись власником території у вигляді наказів або листів-погоджень. 
При цьому, вказані дозволи (згоди) на виконання робіт на проммайданчику були видані начальником Харківського ЛВ УМГ, тобто самим позивачем, водночас, як зазначено вище, дозвіл на виконання будівельних робіт видається органом державного архітектурно-будівельного контролю.
Посилання позивача на надану ним суду декларацію про початок виконання будівельних робіт, колегія суддів відхиляє, оскільки така декларація не може замінити собою дозвіл на виконання будівельних робіт, зважаючи на те, що об`єкт будівництва за наслідками відповідальності відноситься до класу СС2. 
Крім того, Розділ "Декларація про початок виконання підготовчих або будівельних робіт" був виключений з Порядку на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 404 від 07.06.2017.
Також суд апеляційної інстанції звертає увагу на відсутність у позивача висновку державної екологічної експертизи по об`єкту будівництва за договором та відхиляє  доводи  позивача про відсутність у нього обов`язку отримувати такий висновок з наступних підстав.
Згідно з п. 10 «Порядку затвердження проектів будівництва і проведення їх експертизи», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.05.2011 № 560, обов`язковій експертизі підлягають проекти будівництва об`єктів, що: за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми (СС2) та значними (ССЗ) наслідками, - щодо додержання нормативів з питань санітарного та епідеміологічного благополуччя населення, екології, охорони праці, енергозбереження, пожежної, техногенної, ядерної та радіаційної безпеки, міцності, надійності, довговічності будинків і споруд, їх експлуатаційної безпеки та інженерного забезпечення, у тому числі щодо додержання нормативів з питань створення безперешкодного життєвого середовища для осіб з інвалідністю та інших маломобільних груп населення. 
Даний пункт діє в редакції Постанови Кабінету Міністрів України № 403 від 07.06.2017, і був чинним в період, в який відповідач зобов`язаний був виконувати будівельні роботи за договором.
Як було зазначено вище, в завданні № 15.21.026, яке надане самим позивачем, прямо вказується на те, що об`єкт будівництва за наслідками відповідальності відноситься до класу СС2, тобто об`єкт з середніми наслідками. 
Враховуючи викладене, позивач зобов`язаний був в обов`язковому порядку провести експертизу проекту будівництва об`єкта на підставі пункту 10 «Порядку затвердження проектів будівництва і проведення їх експертизи», однак, таких зобов`язань не виконав.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За приписами частин 1, 3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно зі ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. 
Водночас, саме позивач повинен довести обставини, які входять до предмету доказування у справі та які підтверджують факт порушення його права відповідачем. 
Проте, всупереч наведених вище правових норм, позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, та не підтверджено доказами відповідно до умов договору та наведених норм закону виконання свого обов`язку щодо передачі відповідачеві затвердженої проектно-кошторисної документації, відповідно до якої відповідач зобов`язаний був виконати відповідні роботи. 
При цьому, відповідачем, у свою чергу, доведено факт невиконання ним повного обсягу обумовлених договором робіт з підстав ненадання позивачем проектно-кошторисної та дозвільної документації.
Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на викладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог АТ «Укртрансгаз» до ТОВ «Газпромбудмонтаж» про стягнення штрафних санкцій в розмірі 1  533  411,95  грн.
За приписами ч.ч. 1, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права
При цьому, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1       статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод   зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи учасників справи, викладені в апеляційній скарзі та у відзиві на неї, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.
За таких обставин, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарським судом міста Києва від 21.12.2020 у справі №910/14134/18 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга АТ «Укртрансгаз» має бути залишена без задоволення.
Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні, на підставі статті 129 ГПК України, покладається на апелянта. 
Керуючись ст. ст. 253- 254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
1.          Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2020 у справі №910/14134/18 залишити без задоволення.
          2.          Рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2020 у справі №910/14134/18 залишити без змін.
          3.          Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва  від 21.12.2020 у справі №910/14134/18.
          4.          Матеріали справи №910/14134/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст.  ст.  286-291 ГПК України.
          Повний текст постанови складено  05.04.2021.

Головуючий суддя                                                                      А.О. Мальченко 

Судді                                                                                          М.Г. Чорногуз

                                                                                          О.В. Агрикова