Номер провадження: 22-ц/813/7030/21 
Номер справи місцевого суду: 495/866/16-ц
Головуючий у першій інстанції Боярський О. О.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
Головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М., 
з участю секретаря Воронової Є.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 січня 2021 року про відмову в прийнятті додаткового рішення, постановлену під головуванням судді Боярського О.О., по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , Малого приватного підприємства «Крок», Сергіївської селищної ради про визнання права власності на частку підприємства в порядку спадкування та за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Мале приватного підприємства «Крок» про визнання в порядку спадкування права власності на майно Малого приватного підприємства «Крок», -
в с т а н о в и в:
У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення по справі № 495/866/16-ц за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_4 , МПП «Крок», Сергіївської селищної ради про визнання права власності на частку підприємства в порядку спадкування, за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 , третя особа – МПП «Крок» про визнання в порядку спадкування права власності на майно МПП «Крок», в якій просила суд зазначити конкретні частки нерухомих об`єктів майна, за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на права власності в порядку спадкування на 1/4 частку за кожним в статутному капіталі МПП «Крок» та на 1/4 частку за кожним усіх видів майна, що входять до складу МПП «Крок», а саме: 
- на цілісний майновий комплекс бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що унеможливлюється арифметично визначити частку у належному стані, вважаємо за доцільним перевести соті у тисячні, а саме 70/100 на 700/1000, виходячи з зазначеного частка кожного становить 175/1000 ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 );
- на будівлю техобслуговування причалу, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 ;
- на будівлі та споруди, що розташовані за адресою: АДРЕСА_3 ;
- на будівлю магазину, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 ;
- на комплекс будівель дитячого оздоровчого табору « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташовані за адресою: АДРЕСА_3 .
В обґрунтування своєї заяви зазначила, що у резолютивній частині рішення суду від 09.07.2018 року не зазначено конкретного переліку об`єктів, на які визнано право власності, що унеможливлює реєстрацію права власності на підставі цього рішення. Згідно поданої позовної заяви та матеріалів справи до складу спадщини, яка була предметом позову, входять наступні об`єкти нерухомого майна, що належали МПП «Крок»: будівля бази відпочинку МПП «Крок», яка складається з літ. «А» спальний корпус, літ. «Б» гараж, літ. «В» склад, літ. «Г» господарська прибудова, розташована за адресою: АДРЕСА_3 ; будівля магазину, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 ; будівля технічного обслуговування причалу, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; комплекс будівель дитячого оздоровчого табору « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який складається з їдальні літ. «А», спального корпусу літ. «Б», складу літ. «В», сторожка літ. «Г», вбиральня літ. «Д», душ літ. «Є», розташованими за адресою: АДРЕСА_3 ; 70/100 цілісного майнового комплексу бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », реєстраційний номер майна: 13091095, загальною площею 1302,4 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 січня 2021 року відмовлено в прийнятті додаткового рішення за заявою ОСОБА_1 .
Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_5 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати, ухвалити додаткове рішення, яким зазначити конкретні частки об`єктів нерухомого майна,посилаючись на неправильне застосування норм права, неповне з`ясування та встановлення обставин, що мають значення для справи.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги, апелянт зазначає, що суд відмовляючи у прийнятті додаткового рішення не взяв до уваги, що заявник не просила визначити частки в натурі, а зверталася лише для уточнення конкретних часток нерухомих об`єктів майна для здійснення державної реєстрації. Також суд не врахував, що співвласники вже досягли домовленостей про визначення часток у справі, які закріплені судовим рішенням.
У своєму відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зазначають, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, оскільки рішення суду від 09 липня 2018 року набрало законної сили 09 серпня 2018 року, за яким право власності на 100 відсотків статутного капіталу МПП «Крок» визнане у судовому порядку ще у серпні 2018 року, а додаткове рішення може бути ухвалене судом лише за наявності перелічених у ст. 270 ЦПК України.
Сторони про розгляд справи на 02 червня 2021 року були сповіщені належним чином (а.с.68-69, 82-86 т. 3).
Від адвоката Клименка С.Ю., представника ОСОБА_1 до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутністю (а.с. 87-90 т. 3).
Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, та від яких не надійшли клопотання про відкладення розгляду справи.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (14 червня 2021 року).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно  до ст. 375ЦПК України,  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.07.2018 року позов  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_4 , МПП «Крок», Сергіївської селищної ради про визнання права власності на частку підприємства в порядку спадкування було задоволено. Визнано за  ОСОБА_2  право власності в порядку спадкування на 1/4 частку в статутному капіталі МПП «Крок» та на 1/4 частку усіх видів майна що входять до складу МПП «Крок», засновником якого був ОСОБА_6 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_3 . Визнано за  ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування на 1/4 частку в статутному капіталі МПП «Крок» та на 1/4 частку усіх видів майна, що входять до складу МПП «Крок», засновником якого був ОСОБА_6 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Зустрічний позов  ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 , третя особа – МПП «Крок» про визнання в порядку спадкування права власності на майно МПП «Крок» задоволено. Визнано за  ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на 1/4 частку статутного капіталу МПП «Крок» та на 1/4 частку усіх видів майна, що входять до складу МПП «Крок», засновником якого був ОСОБА_6 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_3 . Визнано за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування на 1/4 частку статутного капіталу МПП «Крок» та на 1/4 частку усіх видів майна, що входять до складу МПП «Крок», засновником якого був ОСОБА_6 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 152 т. 2).
Вказане рішення суду сторонами не оскаржувалось та набрало законної сили 10.08.2018 року.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01.11.2019 року було відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 30.10.2019 року про ухвалення додаткового рішення та зазначення складу кожної частки спірного майна, що передавалась сторонам. При цьому, суд послався на те, що ОСОБА_1 не надано відмову державного реєстратора у реєстрації об`єктів нерухомого майна, до заяви не додані документи, з яких можна було б зробити висновок, що саме входить до статутного капіталу МПП «Крок» та було взято до уваги те, що вимоги ОСОБА_1 щодо ухвалення додаткового рішення фактично зводяться до зміни сутності рішення, що суперечить вимогам процесуального законодавства (а.с. 171 т. 2).
При цьому, при написанні тексту рішення 09.07.2018 року та його ухвалення судом було зазначено яка сама частка спадкового майна переходить до кожної сторони – по 1/4 частці кожному. Тобто суд визначив частку власності спадкоємців. Саме право на спадщину померлого ОСОБА_6 було предметом розгляду та розмір частки спадкового майна на яку має право кожний спадкоємець. Питання складу кожної частки судом не розглядалось та відповідні вимоги сторонами не заявлялись. 
Звертаючись до суду з зустрічними вимогами ОСОБА_1 зазначила повний склад спадкового майна та просила визнати за нею право власності на його 1/4 частку при цьому не зазначаючи склад самої частки (а. с.179 т. 1). В подальшому, 09.07.2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 подали до канцелярії суду уточнену зустрічну позовну заяву (а.с.148 т. 2) та в прохальній частині кожний з них просив визнати «право власності в порядку спадкування на 1/4 частку статутного капіталу МПП «Крок» та на 1/4 частку усіх видів майна, що входять до складу МПП «Крок», засновником якого був ОСОБА_7 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_3 ».
Висновки суду про те, що 09.07.2018 року судом ухвалено рішення щодо всіх заявлених сторонами вимог та зазначено в точності до їх змісту відповідають встановленим обставинам справи.
Відмовляючи у прийнятті додаткового рішення за заявою ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;
3) судом не вирішено питання про судові витрати;
4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Разом з тим, судом звернута увага заявниці на те, що склад кожної частки спадкового майна, яке складається з нерухомих об`єктів, може бути встановлений лише за результатами певного експертного дослідження та поділу нерухомих об`єктів між власниками у відповідності до належних їм часток. Визначити яке саме майно відповідатиме тій чи іншій частці можливо лише вирішуючи питання виділення кожної частки в натурі, що є самостійним позовним провадженням з встановленим порядком зібрання доказів та їх дослідження.
Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Згідно з ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частина 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (ч.3).
За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.
По суті заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення містить самостійні позовні вимоги про виділення належної їй частки спадкового майна в натурі. В той же час, норми цивільного законодавства містять окремий порядок такого поділу в натурі спільного майна осіб.
Стаття 367 ЦК України: майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном чи його поділу між співвласниками, такий порядок користування чи поділ може встановити суд.
При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.
З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.
На підставі вищевикладеного, суд оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні прийшов до обґрунтованого висновкупро відмову у прийнятті додаткового рішення за помилковістю посилань на положення статті 270 ЦПК України. Одночасно судом було роз`яснене право ОСОБА_1 на звернення до суду з самостійними позовними вимогами щодо виділення її частки майна в натурі.
З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.
Доводи апеляційної скарги зводяться фактично до незгоди із висновками суду першої інстанції та їх оцінки, та вагомих і достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.
Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 січня 2021року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 14 червня 2021 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.А. Гірняк

_______________________________________ С.М. Сегеда