ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2021 року	Львів	Справа № 140/1845/21 пров. № А/857/8540/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                          Ільчишин Н.В., 
суддів                                                             Коваля Р.Й., Гуляка В.В.,
за участі секретаря судового засідання      Хітрень О.Ю.,
розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Луцького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 25 березня 2021 року (судді Валюха В.М. ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в м. Луцьк повний текст рішення складено 26.03.2021) у справі №140/1845/21 за позовом ОСОБА_1 до Луцького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про визнання протиправними дій та скасування постанов,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 19.02.2021 звернувся в суд з позовом до Луцького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) в якому просить визнати протиправними дії державного виконавця Бенещук Л.В. та начальника Луцького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), скасувати постанову начальника Луцького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) від 10.02.2021 про перевірку виконавчого провадження № 62213666 та постанову державного виконавця Бенещук Л.В. від 09.07.2020 про закінчення виконавчого провадження №62213666.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 25 березня 2021 року задоволено позов частково. Визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця Луцького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Бенещук Л.В. про закінчення виконавчого провадження від 09 липня 2020 року ВП № 62213666. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням Луцький районний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) оскаржив його в апеляційному порядку, просить скасувати рішення першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норми процесуального та матеріального права та неповно з`ясовано обставини справи, що мають значення для справи. 
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Представник позивача адвокат Терлецький О.М. направив до апеляційного суду 23.06.2021 клопотання про розгляд справи без участі позивача.
Сторони в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку, визначеному статтею 268 КАС України.
Згідно з частини 3 статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій. Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. В порядку статті 230 КАС України секретарем судового засідання забезпечено ведення протоколу судового засідання.
Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Оскільки позивач не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, рішення суду першої інстанції в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 28.05.2020 Волинський окружний адміністративний суд, на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.04.2020 у справі № 140/2528/19, видав виконавчий лист про зобов`язання Княгининівську сільську раду повторно розглянути заяву та прийняти рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 в розмірі 0,1598 гектара (а. с. 125).
Постановою головного державного виконавця Луцького РВ ДВС Бенещук Л.В. від 02.06.2020 ВП № 62213666 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 140/2528/19, виданого 28.05.2020 Волинським окружним адміністративним судом, про зобов`язання Княгининівську сільську раду повторно розглянути заяву та прийняти рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 в розмірі 0,1598 га (а. с. 8-9).
17.06.2020 головний державний виконавець Луцького РВ ДВС Бенещук Л.В. склала акт про невиконання рішення суду (а. с. 10) та постановою від 17.06.2020 ВП № 62213666 за невиконання рішення суду на боржника Княгининівську сільську раду наклала штраф у розмірі 5100,00 грн. (а. с. 12-13).
03.07.2020 головний державний виконавець Луцького РВ ДВС Бенещук Л.В. повторно склала акт про невиконання рішення суду (а. с. 14) та постановою від 03.07.2020 ВП № 62213666 за невиконання рішення суду на боржника Княгининівську сільську раду наклала штраф у розмірі 10200,00 грн. (а. с. 16-17).
Постановою головного державного виконавця Луцького РВ ДВС Бенещук Л.В. від 09.07.2020 ВП № 62213666, на підставі пункту 11 частини першої статті 39, статі 40 Закону № 1404-VIII, закінчено виконавче з виконання виконавчого листа № 140/2528/19, виданого 28.05.2020 Волинським окружним адміністративним судом, про зобов`язання Княгининівську сільську раду повторно розглянути заяву та прийняти рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 ОСОБА_2 в розмірі 0,1598 га. Вказана постанова мотивована тим, що державним виконавцем складені акти про невиконання рішення суду від 17.06.2020 та від 03.07.2020, винесені постанови про накладення штрафу на боржника від 17.06.2020 та від 03.07.2020, а також складено повідомлення до органів досудового розслідування про вчинення кримінального правопорушення (а. с. 18-19).
Постановою начальника Луцького РВ ДВС від 10.02.2021 про перевірку виконавчого провадження № 62213666 дії головного державного виконавця Луцького РВ ДВС Бенещук Л.В. при виконанні виконавчого провадження № 62213666 визнано такими, що відповідають Закону № 1404-VIII (а. с. 21-22).
Не погоджуючись з вказаною постановою державного виконавця від 09.07.2020 ВП № 62213666, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі – Закон №1404-VIII) виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно із пунктом 1 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
За приписами частини першої статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до частини п`ятої статі 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Згідно із частиною шостою статті 26 Закону № 1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
За правилами частин першої - третьої статті 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою  статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
Відповідно до частин першої, другої статті 75 Закону № 1404-VIII передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Таким чином, суд вважає, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження. Умовою застосування до боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. Залежно від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, що створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.
Підставою для прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу є встановлення факту невиконання боржником судового рішення без поважних причин - об`єктивних причин, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення. 
Така правова позиції кореспондується із правовими висновками, викладеними Верховним Судом у постанові від 07.11.2019 у справі №420/70/19.
Пунктом 1 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі: надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.
За правилами частин другої, третьої статті 39 Закону № 1404-VIII постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини. У випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.
З матеріалів адміністративної справи встановлено та наданого листа відповідача від 23.02.2021 № 14313 (а. с. 123-124) на виконання ухвали Волинського окружного адміністративного суду від 15.03.2021 ВП № 62213666 вбачається, що головний державний виконавець Луцького РВ ДВС Бенещук Л.В. вчинила дії, визначені частинами першою - третьої статті 63, частинами першою, другою статті 75 Закону № 1404-VIII, тобто винесла постанови про накладення штрафу за невиконання без поважних причин та за повторне невиконання боржником без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії (а. с. 12-13, 16-17), а також на адресу Луцького РВП ЛВП Головного управління Національної поліції у Волинській області надіслала повідомлення (вих. № 28243 від 03.07.2020) про вчинення кримінального правопорушення (а. с. 126).
Разом з тим, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.04.2020 у справі № 140/2528/19 на даний час так і не виконана, про що свідчать протоколи поіменного голосування на 57, 58 позачергових сесіях Княгининівської сільської ради від 11.06.2020, від 25.06.2020 (а. с. 24-25), та до кримінальної відповідальності за невиконання рішення суду нікого не притягнуто, що вбачається із листа слідчого СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області від 16.03.2021 № 6203/50/02-2021 (а. с. 95).
При вирішенні даного спору суд також враховує, що відповідно до статті 129-1 Конституції України що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
За правилами частин першої - третьої статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Згідно із частинами першою, другою статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Суд також наголошує, що обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Пунктом 2 частини першої статті 2 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: обов`язковості виконання рішень.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
За правилами частини першої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно із пунктом 1 частини другої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Пунктами 1 - 3, 14, 22 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.
Відповідно до частини четвертої статті 18 Закону № 1404-VIII вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.
Апеляційний суд вважає, що при вчиненні виконавчих дій у виконавчому провадженні № 62213666 головний державний виконавець Луцького РВ ДВС Бенещук Л.В. не дотримала вимог частини першої статті 18 Закону № 1404-VIII щодо повного та ефективного виконання рішення суду внаслідок реалізації не у повній мірі прав, визначених статтею 18 Закону № 1404-VIII. Так, державним виконавцем не було враховано, що виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.04.2020 у справі № 140/2528/19 передбачало внесення питання щодо надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність на розгляд сесії Княгининівської сільської ради та голосування з цього питання депутатами сільської ради.
Разом з тим, у матеріалах виконавчого провадження відсутні докази того, що державний виконавець у будь-який спосіб повідомляла депутатів Княгининівської сільської ради про необхідність виконання рішення суду та відповідальність за його невиконання.
Суд вважає, що з метою повного та ефективного виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.04.2020 у справі № 140/2528/19, володіючи інформацією про те, що депутати сільської ради утримуються від голосування (а. с. 24-25), державний виконавець, у межах наданих їй статтею 18 Закону № 1404-VIII прав, мала можливість щодо вчинення інших дій, спрямованих на виконання рішення суду (як-от, одержати пояснення, викликати осіб з приводу виконавчого документа, пред`явити вимогу тощо), проте таких дій не вчинила.
На думку суду, за вказаних обставин при здійсненні виконавчих дій у виконавчому провадженні № 62213666 було недостатнім для державного виконавця обмежитись лише накладенням штрафів на боржника та направленням повідомлення про вчинення кримінального правопорушення.
При вирішенні даного спору ключовим є факт невиконання рішення суду (тобто, постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.04.2020 у справі № 140/2528/19), що є неприпустимим для правової держави, та переконання суду у тому, що вжитих державним виконавцем заходів було недостатньо, щоб рішення суду було виконане.
З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова від 09.07.2020 про закінчення виконавчого провадження ВП № 62213666 прийнята передчасно, оскільки постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.04.2020 у справі № 140/2528/19 (на виконання якої Волинський окружний адміністративний суд видав виконавчий лист від 28.05.2020 № 140/2528/19) за результатами здійснення виконавчих дій не була виконана, в т. ч. з причин нездійснення у повній мірі державним виконавцем повноважень, визначених статтею 18 Закону № 1404-VIII, спрямованих на повне та ефективне виконання рішення суду, а тому позовні вимоги про скасування постанови від 09.07.2020 про закінчення виконавчого провадження ВП № 62213666 задоволено правомірно, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. 
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України у апеляційного суду немає.
Керуючись ст.ст. 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Луцького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) – залишити без задоволення.
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 25 березня 2021 року у справі №140/1845/21 – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції. 

                  Головуючий суддя                                          Н.В. Ільчишин

                  Судді                                                                В.В. Гуляк

                                                                                            Р.Й. Коваль