Справа № 161/13963/20  Провадження № 33/802/25/21 	Головуючий у 1 інстанції: Черняк В.В. 	
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП 	Доповідач: Денісов  В. П.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2021 року                                                                 місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду – Денісов В.П.,
з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 ,
його захисників – адвокатів Василюка І.М., Кушнірук Ю.П.,
розглянувши апеляційну скаргу захисника Василюка І.М. на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 листопада 2020 року щодо  ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В:
Даною постановою  ОСОБА_1 ,    ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 600 (шістсот) неоподаткованих мінімумів доходів, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень, із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, стягнуто з  ОСОБА_1 на користь держави 420 (чотириста двадцять) гривень 40 коп. судового збору.
Згідно з постановою,  ОСОБА_1  визнаний винним за те, що 25 серпня 2020 року о 03 год. 41 хв. у м. Луцьку, на вул. Данила Галицького, 11, він керував автомобілем, марки BMW Х5 НОМЕР_1 , із ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів, та від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
Не погоджуючись з рішенням суду, захисник оскаржує його з мотивів незаконності та необґрунтованості. В апеляційній скарзі просить застосувати до особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ст.21 КУпАП, а саме: звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, передавши матеріали про адміністративне правопорушення на розгляд трудового колективу ТОВ «Волиньсервісбуд». 
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши  ОСОБА_1 та його захисників, які підтримали апеляцію у повному обсязі та просили передати матеріали справи на розгляд трудового колективу і закрити провадження у справі, доходжу висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Згідно із вимогами ч.7 ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Положення ст.280 КУпАП регламентують, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Приписами ст.251 КУпАП визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному  законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Висновки суду про доведеність вини  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджуються зібраними у справі та дослідженими у ході судового розгляду доказами, які в апеляційній скарзі не оспорюються.
Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що місцевий суд розглянув справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Такі доводи апелянта є голослівними і повністю спростовуються матеріалами справи.
Апеляційним судом встановлено, що розгляд справи призначався на 01.10.2020, 29.10.2020 та 19.11.2020 (а.с.11, 17, 20).
ОСОБА_1 та його захисник Василюк І.М. про судові засідання повідомлялися належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах справи клопотаннями про їх відкладення (а.с.14, 18, 21).
Отже, така кількість і тривалість неявок до суду розцінюється апеляційним судом як намагання  ОСОБА_1 уникнути накладення адміністративного стягнення, яке, згідно з положеннями ч.2 ст.38 КУпАП, може бути накладене лише протягом трьох місяців з дня вчинення правопорушення.
Згідно зі нормами ст.ст.23, 33 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, поваги до правил співжиття, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
У поданій апеляційній скарзі сторона захисту просить застосувати до ОСОБА_1 положення ст.21 КУпАП, звільнивши його від адміністративної відповідальності та передавши матеріали про адміністративне правопорушення на розгляд трудового колективу ТОВ «Волиньсервісбуд». 
При розгляді справи в апеляційній інстанції встановлено, що місцевим судом враховано те, що  ОСОБА_1 вперше притягається до адміністративної відповідальності, ствердив факт вчинення ним адміністративного правопорушення та повністю визнав вину у вчиненому.
Однак, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що вищезазначені обставини у їх сукупності не можуть слугувати підставою для звільнення  ОСОБА_1  від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд трудового колективу.
Так, положеннями ст.21 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, звільняється від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд громадської організації або трудового колективу, якщо з урахуванням характеру вчиненого правопорушення і особи правопорушника до нього доцільно застосувати захід громадського впливу. 
Тобто застосування вимог ст.21 КУпАП до особи, на думку апеляційного суду, є правом, а не обов`язком суду.
Такі доводи ОСОБА_1 та його захисника вже були предметом розгляду судом першої інстанції.
Дослідивши вказане клопотання, місцевий суд у судовому рішенні правильно вказав, що відсутні будь-які докази про наявність трудових відносин між ТОВ «Волиньсервісбуд» та ОСОБА_1  (трудова книжка, наказ про прийняття на роботу, контракт тощо). У протоколі загальних зборів навіть не зазначені посада ОСОБА_1 , яку роботу він виконує. Крім того, у даному протоколі наведені лише формальні формулювання про щире каяття ОСОБА_1 і про необхідність, на думку директора ОСОБА_2 та бухгалтера ОСОБА_3 , звільнення його від відповідальності. При цьому у протоколі не розкрито, чи будуть взагалі до ОСОБА_1 застосовуватися заходи громадського впливу та які саме, в чому полягає їх суть, тривалість і зміст, яким чином характеризується ОСОБА_1 на роботі та в колективі, чи зважає він на думку колективу і чи реально дослухається до нього, чи зробив він висновки стосовно правопорушення.
Тому суддя не знайшов підстав для застосування до особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, положень ст.21 КУпАП, оскільки правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП, є найбільш тяжким порушенням Правил дорожнього руху, яке передбачено у чинному законодавстві.
Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, які є належно та обґрунтовано вмотивованими. 
Крім того, стягнення у санкції даної статті КУпАП з кожним роком суттєво посилюється і на даний час є безальтернативно суворим, тому підстав для звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, в порядку ст.21 КУпАП, апеляційний суд не вбачає.
Також необхідно зазначити, що, згідно з копією постанови серії ДП 18 № 237033 від 25.08.2020, ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП, із накладенням на нього адміністративних стягнень у вигляді штрафу, що складає 425 (чотириста двадцять п`ять) гривень (а.с.7).
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на поведінку ОСОБА_1 після його зупинки працівниками поліції, намагався покинути місце зупинки у зв`язку з чим його було піддано адміністративному затриманню (а.с.2, 6).
Суд апеляційної інстанції вважає, що перше притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та наявність клопотання про передачу матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд трудового колективу не виправдовують його у грубому порушенні декількох пунктів правил дорожнього руху (а.с.1, 7, 25-26).
На думку апеляційного суду, накладаючи адміністративне стягнення, суд першої інстанції, відповідно до вимог ч.2 ст.33 КУпАП, врахував характер правопорушення, дані про особу винного, ступінь суспільної небезпеки вчиненого, конкретні обставини справи та обґрунтовано визначив безальтернативне стягнення у виді штрафу із позбавленням права керування транспортними засобами, визначене санкцією ч.1 ст.130 КУпАП.
З огляду на наведене, постанова судді є законною та обґрунтованою, а підстави для скасування судового рішення з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, – відсутні.
На підставі наведеного та керуючись ст.294 КУпАП, 

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - адвоката Василюка І.М. – залишити без задоволення, а постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 листопада 2020 року щодо  ОСОБА_1  – без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя Волинського апеляційного суду         В.П. Денісов