ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 948/997/20  Номер провадження 22-ц/814/1459/21	Головуючий у 1-й інстанції Косик С. М.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Лобов О. А.,
судді: Дорош А. І., Триголов В. М.
розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 05 квітня 2021 року (час ухвалення судового рішення з 10:22:18 год до 11:53:36 год, дата виготовлення повного тексту рішення 12 квітня 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь 448 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 10 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Заявлені вимоги мотивовані тим, що у червні 2009 року ОСОБА_2 завдав позивачу легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. За цим фактом порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, і протягом 11 років слідство не передало справу на розгляд до суду, однак всі свідки прямо вказують на нанесення удару ОСОБА_2 позивачу.

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 05 квітня 2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за недоведеністю

В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги повторно викладені доводи позовної заяви, стверджується, що суд дав неправильну оцінку поданим у справу доказам. 

Правом подачі відзиву відповідач не скористався.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав:
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 16 квітня 2018 року задоволена апеляційна скарга ОСОБА_1 ..
Скасована ухвала слідчого судді Машівського районного суду Полтавської області від 07 березня 2018 року.
Постановлена нова ухвала, якою задоволена скарга ОСОБА_1 і скасована постанова слідчого СВ Машівського ВП Карлівського ВП ГУНП в Полтавській області від 31 жовтня 2017 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №12013180250000178 від 08 квітня 2013 року (а.с.8-9).
Ухвалою апеляційного суду встановлені такі фактичні обставини.
Постановою Машівського районного суду Полтавської області від 13.07.2009 року порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_2 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України. При цьому вказано, що підставою для порушення кримінальної справи є достатні дані, які вказують на наявність в діях ОСОБА_2 ознак злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.
У зв`язку із введенням в дію нового КПК України в редакції 2012 року відомості про цю кримінальну справу 04.06.2009 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12013180250000178.  
У провадженні СВ Машівського РВ УМВС України в Полтавській області перебували матеріали досудового розслідування по факту отримання 03 червня 2009 року ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України. 
Допитані судом першої інстанції свідки пояснили:
- ОСОБА_3 , дружина позивача, що вони проживають по сусідству з ОСОБА_2 та 03.06.2009 року в них виникла сварка через собак. ОСОБА_1 перекидав в себе на подвір`ї сіно та в цей час підійшов відповідач і покликав чоловіка, а коли той підійшов, ОСОБА_2 вдарив його по голові, дідусь упав, коли вона підбігла, побачила на голові синяк та місце удару було пухле. Вони викликали поліцію, проте приїхав поліцейський - товариш ОСОБА_2 , та погрожував їм, кримінальна справа досі не завершена, її чоловік внаслідок спричинених відповідачем тілесних ушкоджень лежав в лікарні, лікувався та досі погано себе почуває.
- ОСОБА_4 , що почувши галас на вулиці, вона вийшла і побачила, що ОСОБА_2 біжить по вулиці, а за ним ОСОБА_1 з вилами, останній лежав в лікарні, а ОСОБА_5 казав, що вдарив діда.
Згідно висновку експерта №36 у кримінальному провадженні № 12013180250000178 у ОСОБА_1 виявлені тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, синець лівої скронево-виличної області. Ці тілесні ушкодження відносяться до легких, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, та могли утворитися від удару в ліву скронево-виличну ділянку тупим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею, яким могла бути кисть руки, стиснена в кулак, чи інший предмет з подібною характеристикою (а.с.13-17).
Згідно копії медичної картки № 1158 стаціонарного хворого ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в Машівській ЦРЛ з 05.06.2009р. по 12.06.2009р. з діагнозом закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку (а.с.10-12).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності, оскільки вина відповідача не доведена вироком суду чи ухвалою про закриття кримінального провадження, а обов`язок відшкодовувати завдану шкоду виникає лише за умови доведеності неправомірних дій. 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди суд першої інстанції виходив з відсутності причинно-наслідкового зв`язку між наявними у позивача тілесними ушкодженнями та подіями, які мали місце 03.06.2009 року близько 19:00 год.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди (стаття 16 ЦК України).
Відповідно до статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
       Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно частини першої статті 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Частиною першою ст.1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).
Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
        У підтвердження заявлених вимог позивач подав суду такі докази: ухвала Апеляційного суду Полтавської області від 16 квітня 2018 року (а.с.8-9), медична картка стаціонарного хворого (а.с.10-12), висновок експерта №36 від 29 березня 2019 року (а.с.13-17), копії фіскальних чеків (а.с.18), витяг з ЄРДР (а.с.55), постанова про відмову у порушенні кримінальної справи (а.с.86), постанова про порушення кримінальної справи (а.с.88).
       Судом першої інстанції допитані свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (а.с.45-48).
       Наведені докази підтверджують, що орієнтовно 03 червня 2009 року позивачу були заподіяні тілесні ушкодження, які потягли короткочасний розлад здоров`я; між позивачем та відповідачем у той же час відбувся конфлікт на побутовому грунті; позивач у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями проходив лікування і поніс певні витрати; органами поліції розслідується кримінальне провадження за фактом заподіяння позивачу тілесних ушкоджень; відповідачу обвинувачення не пред`явлено, відносно нього відсутній вирок суду або ж ухвала закриття кримінального провадження. 
       У справі відсутні належні, допустимі і достатні докази про те, що саме відповідач завдав ударів позивачу, внаслідок чого у останнього сталися тілесні ушкодження, які потягли короткочасний розлад здоров`я, 
Тобто позивачем не доведено, що мали місце винні неправомірні дії відповідача, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок.
За таких обставин слід погодитися з тим, що суд першої інстанції виконав вимоги ст.89 ЦПК України, дав належну оцінку доводам і запереченням учасників справи, доказам, які були пред`явлені суду, і зробив правильний висновок про недоведеність заявлених вимог.
В апеляційній скарзі відсутні посилання на нові істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення.

Зважаючи на встановлене, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції. 

Апеляційний суд звертає увагу на те, що дана цивільна справа згідно п. 1, 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, оскільки ціна позову (11587,79 грн.) не перевищує двісті п`ятдесят прожиткових мінімумів для працездатних осіб на момент подачі позову до суду.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків встановлених цією ж нормою.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення. 

Рішення Машівського районного суду Полтавської області від 05 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку з урахуванням положень ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 16 червня 2021 року.

Головуючий суддя О. А.Лобов

Судді А.І.Дорош

В.М. Триголов