ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/3651/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Шейко Т.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  05 квітня 2021 року                                                                                            м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді                                                  Безименної Н.В.
суддів                                                                      Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-
в с т а н о в и л а:
Позивач звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просила:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача, що полягає у не виплаті пенсії ОСОБА_1 за період з 01 травня 2018 року по 30 червня 2018 року та з 01 вересня 2019 року по 31 грудня 2019 року;
- зобов`язати відповідача виплатити ОСОБА_1 пенсію за період з 01 травня 2018 року по 30 червня 2018 року у розмірі 5291,68 грн та з 01 вересня 2019 року по 31 грудня 2019 року у розмірі 12284,78 грн.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року позов задоволено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що виплата позивачу пенсії була правомірно припинена та поновлення її виплати відбулось після отримання заяви позивача від 18.11.2019 у відповідності до положень постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365.
Позивач правом подачі відзиву на апеляційну скаргу не скористалась. В суді першої інстанції її позиція обґрунтовувалась тим, що згідно з довідкою Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації позивач перебуває на обліку, як тимчасово переміщена особа, оскільки на території первинної реєстрації виникли обставини, зазначені в ч.1 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», у зв`язку з чим виплата пенсій була переведена до м. Києва, як внутрішньому переселенцю, проте Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві не виплачується пенсія з 2016 року.
Відповідно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
Беручи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, беручи до уваги встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» карантин на всій території України, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач перебуває на пенсійному обліку та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Згідно з довідкою від 06.12.2018 №4783 позивач перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа (а.с.10).
За наслідками звернення заяви позивача від 16.12.2019, листом від 28.12.2019 №313537/02/Г-9279/1 ГУ ПФ України в м.Києві повідомило, що припинення та поновлення виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам здійснюється відповідно до Порядків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365 та на підставі рішення Комісії від 31.05.2018 №233 позивачу поновлено виплату пенсії, яка здійснюється з липня 2018 року, а кошти в загальній сумі 5291,68 грн, які не виплачені за травень-червень 2018 року  обліковується в органі, який здійснює соціальні виплати. Крім того, оскільки пенсія за вересень 2019 була перерахована на рахунок позивача, однак повернута банківською установою, виплата пенсії була призупинена з 01.10.2019 та рішенням Комісії від 06.12.2018 №4783 її виплату було поновлено, і буде здійснюватись з січня 2020 року. Кошти в загальній сумі 12284,78, які не виплачені з вересня по грудень 2019 року обліковується в органі, який здійснює соціальні виплати. Після прийняття окремого порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, буде вирішено питання виплати коштів за минулий період.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати пенсії у вказані періоди, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку про відсутність у пенсійного органу правових підстав для невиплати позивачу пенсії.
За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, в межах вимог та обґрунтувань апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.
В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 ст.46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до положень ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що позивачу були нараховані, але не виплачені суми пенсії за період з травня по липень 2018 року у розмірі 5291,68 грн і з вересня по грудень 2019 року у розмірі 12284,78 грн.
Заперечення відповідача і його посилання у листі від 28.12.2019 ґрунтуються загалом на положеннях Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365, та відсутність окремого затвердженого Кабінетом Міністрів України порядку виплати пенсій за минулі періоди.
Колегія суддів звертає увагу, що механізм здійснення контролю за проведенням виплати внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) визначено Порядком здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365.
За змістом п.16 вказаного Порядку, суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України
Наведене положення доповнено пп.2 п.2 Змін, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 335.
Разом з цим, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.06.2019 у справі №640/18720/18, яке набрало законної сили 07.11.2019, визнано протиправним та нечинним п. п. 2 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 335 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 р. №365» в частині, що стосується сум невиплачених пенсій.
Отже, відповідно до ч.2 ст.265 КАС України, вищевказані положення п.16 Порядку втратили чинність з 07.11.2019.
Таким чином, встановлене Кабінетом Міністрів України обмеження на виплату пенсій за минулі періоди внутрішньо переміщеним особам визнано судом протиправним і втратило чинність, а норми ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» таких обмежень не встановлюють, тому посилання відповідача на відсутність окремого затвердженого Кабінетом Міністрів України порядку виплати пенсій за минулі періоди не може бути легітимною (правомірною) підставою для не виплати позивачу пенсії за травень-липень 2018 року, вересень-грудень 2019 року, адже вказані виплати є пенсією позивача, набутою у встановленому законодавством України порядку, отримання яких є невід`ємною складовою зобов`язань держави перед громадянами та легітимними сподіваннями особи вільно розпоряджатись належним їм майном. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача, що полягає у невиплаті пенсії позивачу та зобов`язання провести відповідні виплати.
Щодо посилань апелянта на безпідставність стягнення судом з відповідача судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.
За змістом ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Відповідно до положень ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи, що рішенням суду першої інстанції позов задоволено, то суд першої інстанції правомірно та у відповідності до вимог процесуального закону здійснив розподіл судових витрат шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судових витрат зі сплати судового збору.
Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, при цьому колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.
Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).
Керуючись ст.ст.243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню. 
Текст постанови виготовлено 05 квітня 2021 року.

Головуючий суддя                                                                                Н.В.Безименна
Судді                                                                                                    Л.В.Бєлова
                                                                                                              А.Ю.Кучма