УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 686/10715/20
Провадження № 22-ц/4820/530/21

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

27 травня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.,
       секретар        судового засідання        Шевчук Ю.Г.,
       з участю        позивача-відповідача         ОСОБА_1 ,
               представниці позивача-відповідача         ОСОБА_2 ,
               представника відповідачки-позивачки         ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про зміну розміру аліментів і зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину за апеляційними скаргами ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 січня 2021 року та додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 3 березня 2021 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст первісних позовних вимог

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про зміну розміру аліментів.
ОСОБА_1 зазначив, що з 24 жовтня 2007 року він перебував з ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 3 лютого 2012 року. Від цього шлюбу сторони мають сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 квітня 2012 року з нього на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_5 у розмірі ј частки всіх видів доходу щомісячно, починаючи з 19 березня 2012 року та до повноліття дитини. Відтоді матеріальний і сімейний стан позивача змінився, внаслідок чого він не має можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Так, 6 листопада 2016 року позивач зареєстрував шлюб із ОСОБА_6 , в якому ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася дочка ОСОБА_7 , наразі він не працює та не має постійного доходу.
За таких обставин ОСОБА_1 просив суд зменшити розмір аліментів на сина ОСОБА_5 до ⅙ частки з усіх видів доходу щомісячно, починаючи з дня набрання судовим рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Короткий зміст зустрічних позовних вимог

У липні 2020 року ОСОБА_4 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину.
ОСОБА_4 зазначила, що на підставі рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 квітня 2012 року з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частки всіх видів доходу щомісячно. Відтоді підвищився прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, зросли ціни на продукти харчування, товари загального вжитку, речі та одяг, у зв`язку з чим присуджена сума аліментів не забезпечує мінімальні потреби дитини. Крім того, син хворіє на хронічне захворювання та потребує значних витрат на лікування. У той же час ОСОБА_1 є здоровою та працездатною особою, має прибутковий бізнес, придбаває нерухомість і спроможний сплачувати аліменти на дитину у твердій грошовій сумі. У період з 2017 року до 27 липня 2020 років позивачка понесла витрати на дитину, зокрема, на: лікування та медичні обстеження, поїздки до медичних закладів і відвідування басейну, придбання одягу і канцелярського приладдя, - а всього 10 339 грн 73 коп. Оскільки ОСОБА_1 відмовляється брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, то на нього слід покласти половину цих витрат.
За таких обставин ОСОБА_4 просила суд:
змінити розмір аліментів і стягнути з ОСОБА_1 на свою користь аліменти на утримання сина ОСОБА_5 у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 грн щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття;
стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 5 169 грн 50 коп. додаткових витрат на дитину.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 січня 2021 року первісний позов задоволено. Зменшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 згідно рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 квітня 2012 року у справі №2-3620/2012 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ј до ⅙ частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Зустрічний позов залишено без задоволення.
Додатковим рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 3 березня 2021 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 9 840 грн витрат на правничу допомогу.
Суд керувався тим, що з часу винесення судом рішення про стягнення аліментів ОСОБА_1 створив нову сім`ю, в якій у нього народилася ще одна дитина. Також ОСОБА_1 страждає на неврологічне захворювання, не працює, його дохід носить мінливий характер, у зв`язку з чим він не має матеріальної можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Враховуючи зміну сімейного стану ОСОБА_1 , погіршення його стану здоров`я та матеріального становища, розмір присуджених аліментів на дитину слід зменшити з ј до ⅙ частини заробітку (доходу) боржника. ОСОБА_4 не довела покращення матеріального становища ОСОБА_1 і можливість сплати ним аліментів у збільшеному розмірі, а протягом 2017-2020 років ОСОБА_1 добровільно ніс додаткові витрати на дитину, розмір яких перевищує заявлену ОСОБА_4 суму, внаслідок чого зустрічний позов останньої є необґрунтованим.
Ухвалюючи додаткове рішення, суд керувався тим, що у зв`язку з розглядом справи  ОСОБА_1  поніс 9 840 грн витрат на професійну правничу допомогу, розмір яких є обґрунтованим і співмірним із складністю справи та наданих адвокатом послуг. Оскільки первісний позов задоволено, а в зустрічному позові відмовлено, то з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 слід присудити ці витрати.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

В апеляційних скаргах ОСОБА_4 просить скасувати основне і додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким зустрічний позов задовольнити повністю та стягнути з неї на користь ОСОБА_1 5 028 грн витрат на правничу допомогу, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність цих обставин, які суд визнав встановленими, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційні скарги

Апеляційні скарги мотивовані тим, що від часу присудження аліментів на дитину матеріальний стан ОСОБА_1 не погіршився, зокрема він є здоровою та працездатною особою, має власну справу, від якої отримує стабільний дохід, а зміна сімейного стану ОСОБА_1 не є підставою для зменшення розміру аліментів. Малолітній син сторін хворіє та потребує значних витрат на утримання, водночас розмір присуджених аліментів не забезпечує його мінімальні потреби, а за своїм майновим становищем ОСОБА_1 спроможний сплачувати аліменти на дитини у твердій грошовій суті в розмірі 5 000 грн на місяць. Оскільки ОСОБА_4 понесла додаткові витрати на дитину, розмір яких підтверджується відповідними платіжними документами, то половина цих витрат має бути покладена на ОСОБА_1 . Суд першої інстанції не з`ясував усі обставини справи, не застосував норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, та правові позиції Верховного Суду в аналогічних справах, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про доведеність первісного позову та необґрунтованість зустрічного позову. Заявлений ОСОБА_1 розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката є неспівмірним із обсягом наданих послуг і виконаних робіт, а частина наданих послуг (виконаних робіт) не відноситься до жодного з видів правничої допомоги, тому розмір цих судових витрат слід зменшити.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1  подав відзиви на апеляційні скарги, в яких просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а основне та додаткове рішення суду першої інстанції – без змін, указуючи на їх законність та обґрунтованість.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.
Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково.
Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, якими обґрунтовувались позовні вимоги та заперечення сторін, неправильно витлумачив норми ст. 192 СК України і не дотримався приписів ст.ст. 81, 89, 137 ЦПК України.
У зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права основне рішення в частині задоволення первісного позову слід скасувати з ухваленням у цій частині нового рішення, а додаткове рішення – змінити.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

З 24 жовтня 2007 року ОСОБА_1 і ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 3 лютого 2012 року. Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із ОСОБА_4 .
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 квітня 2012 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на сина ОСОБА_5 у розмірі ј частини всіх видів доходу щомісячно, починаючи з 19 березня 2012 року та до досягнення дитиною повноліття.

а) щодо зміни розміру аліментів

Застосовані норми права

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За змістом ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
В силу ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися на дитину, визначається судом.
Із положень ч. 1 ст. 184 СК України слідує, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Як передбачено ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що розмір аліментів, визначений рішенням суду або домовленістю між батьками, не вважається незмінним.
Підставою для зміни розміру аліментів, визначеного судовим рішенням, є доведеність у судовому засіданні суттєвої зміни (погіршення або покращення) матеріального чи сімейного стану платника або одержувача аліментів, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.
Така зміна обставин має настати після того, як суд визначив первісний розмір аліментів, при цьому, вирішуючи спір, суд зобов`язаний застосувати як положення ст. 192 СК України, так і низку інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 СК України «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 СК України «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 СК України «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Право стягувача або платника аліментів вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість обставин, зазначених у ст. 182 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. В силу ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі, та навпаки).
Зміна матеріального чи сімейного стану платника або одержувача аліментів, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них є самостійними, не залежними одна від одної підставами для зміни розміру аліментів. При цьому чинне законодавство не виключає одночасне настання цих підстав.
Зміна сімейного стану платника аліментів, а саме народження у нього ще одної дитини в іншому шлюбі, сама по собі не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. У такому разі платник аліментів зобов`язаний підтвердити належними та допустимими доказами погіршення свого майнового стану, оскільки батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.
Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 16 вересня 2020 року (справа №565/2071/19), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є працездатною особою, не працює, отримує мінливий дохід від комерційної діяльності з пошиття жіночого одягу, хворіє на неврологічне захворювання, періодично виїздить за кордон на відпочинок.
Після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів на дитину ОСОБА_1 набув у власність двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 0,53 га, розташовану в с. Райківці, Хмельницького району, Хмельницької області.
З 6 листопада 2016 року ОСОБА_1 перебуває з ОСОБА_6 у зареєстрованому шлюбі, в якому ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася дочка ОСОБА_7 .
У свою чергу, ОСОБА_4 не працевлаштована та не має постійного доходу, вона також створила нову сім`ю і має другу дитину. Малолітній син сторін, ОСОБА_5 , хворіє.
На час ухвалення судом рішення від 10 квітня 2012 року про стягнення аліментів ОСОБА_1 працював у Національній академії державної прикордонної служби України та отримував заробітну плату, його дохід у 2-му кварталі 2012 року склав 14 688 грн (т. 1 а.с. 216-217). Наразі, виписка з банківського рахунку ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 122-206) свідчить про те, що протягом 2019-2020 років його дохід у порівнянні з 2012 роком суттєво не змінився.
Справа не містить даних про обставини, які були враховані судом при ухваленні рішення про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на дитину. При цьому ОСОБА_1 і ОСОБА_4 не надали суду належні та допустимі докази про суттєві зміни (погіршення або покращення) матеріального чи сімейного стану сторін, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них після визначення судом первісного розміру аліментів.
За таких обставин суд першої інстанції правомірно виходив з того, що зустрічний позов ОСОБА_4 про зміну розміру аліментів є необґрунтованим і не підлягає задоволенню.
Посилання ОСОБА_4 на доведеність своїх вимог і неналежну оцінку судом досліджених доказів не відповідають фактичним обставинам справи.
Водночас, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про обґрунтованість первісного позову ОСОБА_1 .
Зміна сімейного стану ОСОБА_1 і народження у нього ще одної дитини не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. За відсутності належних і достовірних доказів про погіршення майнового стану ОСОБА_1 підстави для зменшення розміру аліментів відсутні. Суд не навів таких доказів у судовому рішенні.
Отже, в первісному позові ОСОБА_1 слід відмовити.

б) щодо додаткових витрат на дитину

Застосовані норми права

Частиною 1 статті 12 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Аналіз указаних норм права вказує на те, що за особливих обставин батьки повинні нести додаткові витрати на дитину. Розмір цих витрат визначається залежно від передбачуваних або фактично понесених батьками витрат.
До особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на будь-яке захворювання. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).
Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.
Зібрані докази вказують на те, що протягом 2018-2020 років ОСОБА_4 понесла витрати на лікування та медичне обстеження сина ОСОБА_5 , зокрема: 778 грн 90 коп. на лікування зубів у Приватному підприємстві «Стоматологічний центр «Дент Хелп» (т. 1 а.с. 43, 44, 45, 46) і 200 грн на електроенцефалографію головного мозку, - а всього 978 грн 90 коп. Також ОСОБА_4 сплатила 225 грн за відвідування сином басейну (т. 1 а.с. 44 /на звороті/, 46).
Ці витрати на загальну суму 1 203 грн 90 коп. направлені на лікування дитини та розвиток її здібностей, тобто зумовлені особливими обставинами, внаслідок чого за своєю правовою природою вони відносяться до додаткових витрат на дитину, передбачених ст. 185 СК України.
Половину цих витрат у сумі 601 грн 95 коп. (1203,90:2) повинен нести ОСОБА_1 , у зв`язку з чим протягом 2017 року він перерахував ОСОБА_4 901 грн 51 коп. на лікування сина та 2 692 грн 01 коп. на потреби сина (т. 1 а.с. 117-119).
Встановивши, що ОСОБА_1 добровільно сплатив понесені ОСОБА_4 додаткові витрати на дитину, суд першої інстанції правомірно відмовив у їх стягненні.
На обґрунтування позову про відшкодування інших витрат на лікування сина ОСОБА_4 подала суду медичну карту ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 37-42), фіскальні чеки на придбання ліків (т. 1 а.с. 44-45, 47) та квитанцію від 2 грудня 2019 року №021329 про оплату медичного обстеження (т. 1 а.с. 45 /на звороті/). Необхідність цих витрат, а також понесення їх саме ОСОБА_4 не доведені належними та достатніми доказами.
Водночас, заявлені ОСОБА_4 витрати на послуги таксі для поїздок у медичні заклади, на придбання сину одягу та канцелярського знаряддя не зумовлені особливими обставинами та не є додатковими витратами на дитину в розумінні сімейного законодавства.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в цій частині зустрічний позов ОСОБА_4 є необґрунтованим і безпідставним.
Посилання ОСОБА_4 на неналежну оцінку судом досліджених доказів не відповідають фактичним обставинам справи.
Суд першої інстанції правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права є необґрунтованими.

в) щодо витрат на професійну правничу допомогу

Застосовані норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
За змістом п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України від 5 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі – Закон №5076-VI) представництво – вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги – види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону №5076-VI).
В силу ст. 19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:  надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;  представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами .
Як передбачено ст. 30 Закону №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.  Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
Статтею 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Із положень ч.ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2)розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
В силу ч.ч. 2, 3, 8 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:  у разі задоволення позову – на відповідача;  у разі відмови в позові – на позивача;  у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:  чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;  чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;  поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;  дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).  Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що сторона, на користь якої ухвалене судове рішення, має право на відшкодування понесених судових витрат, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу.
До складу витрат на професійну правничу допомогу включаються витрати з оплати винагороди адвоката за здійснення представництва інтересів учасника справи в суді та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Розмір гонорару адвоката та порядок його обчислення визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом на підставі укладеного ними договору, при цьому гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Склад і розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі, тому особа, яка заявила про витрати на професійну правничу допомогу, має документально підтвердити та довести, що такі витрати є дійсними, необхідними та розумними.
Чинне законодавство визначає критерії, які мають бути враховані судом при вирішенні питання про відшкодування понесених учасником справи витрат на професійну правничу допомогу.
Зокрема, відповідно до ст. 137 ЦПК України відшкодуванню підлягають витрати на правову допомогу адвоката, розмір яких є співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені в установленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені чи мають бути понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Водночас, у разі, якщо понесені особою витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критеріям співмірності, то за обґрунтованим клопотанням іншої сторони суд може зменшити розмір указаних судових витрат.
Саме таку правову позицію висловили Велика Палата Верховного Суду в додатковій постанові від 19 лютого 2020 року (справа №755/9215/15-ц) та Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 3 червня 2020 року (справа №211/1674/19), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд повинен врахувати положення ст. 141 ЦПК України, згідно якої у разі часткового задоволення позову судові витрати, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору про надання правничої допомоги від 10 серпня 2020 року, укладеного між ОСОБА_1 і адвокаткою Ткач Я.С. (т. 2 а.с. 53-55), остання надавала ОСОБА_1 професійну правничу допомогу у справі. За умовами цього договору (додаток №1) сторони визначили гонорар адвоката у розмірі 1 200 грн за одну годину роботи. ОСОБА_1 зобов`язався сплатити адвокатці ОСОБА_2 цей гонорар не пізніше, ніж через 30 днів з дня набрання законної сили судовим рішенням у справі.
Із акту приймання-передачі наданої правничої допомоги (послуг) від 1 лютого 2021 року (т. 2 а.с. 56-57) слідує, що адвокатка Ткач Я.С. надала ОСОБА_1 юридичні послуги у виді правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення процесуальних документів, ознайомлення з матеріалами справи та участі в судових засіданнях.
Також адвокатка Ткач Я.С. з`ясовувала обставини справи та вивчала судову практику, визначала стратегію захисту, готувала та подавала до суду процесуальні документи. Ця правова робота відноситься до супутніх адвокатських послуг, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, тому витрати на неї мають бути відшкодовані ОСОБА_1 .
Всього адвокатка Ткач Я.С. надавала ОСОБА_1 правничу допомогу протягом 8,22 години на суму 9 840 грн.
Загалом, розмір витрат на оплату послуг адвокатки Ткач Я.С. є співмірним із складністю справи та обсягом наданих нею послуг, часом, витраченим нею на виконання відповідних робіт.
Виключенням із цього є участь адвокатки Ткач Я.С. у судовому засіданні 14 вересня 2020 року, яке тривало 6 хвилин, а тому остання могла перебувати у приміщенні суду не більше 10 хвилин (п. 2.5.1 договору про надання правничої допомоги). В цій частині розмір витрат (1 400 грн) є завищений і фактично склав 200 грн (0,17х1200).
Суд першої інстанції помилково не звернув увагу на цю обставину та залишив клопотання ОСОБА_4 про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу без задоволення.
Таким чином, обґрунтовані витрати ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу адвоката склали 8 640 грн (9840-1200).
Доводи апеляційної скарги не спростовують цих витрат ОСОБА_1 .
Оскільки і в первісному, і в зустрічному позові відмовлено, то з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 слід присудити половину витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 320 грн (8640:2).

3.Висновки суду апеляційної інстанції

При вирішенні спору суд першої інстанції не врахував усі обставини справи, не дав належної оцінки зібраним доказам і зробив помилкові висновки про обґрунтованість первісного позову  ОСОБА_1 , внаслідок чого в цій частині основне рішення не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.
В первісному позові ОСОБА_1 слід відмовити.
Також суд першої інстанції не дотримався вимог процесуального закону при вирішенні питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, тому додаткове рішення має бути змінене. З ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 4 320 грн витрат на професійну правничу допомогу.
В решті рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону, внаслідок чого підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Щодо судового збору

Оскільки в первісному позові відмовлено, то з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 слід присудити 1 261 грн 20 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 141, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_4 задовольнити частково.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 січня 2021 року про задоволення первісного позову скасувати та в цій частині вимог ухвалити нове рішення.
Додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 3 березня 2021 року змінити.
У первісному позові ОСОБА_1 відмовити.
Стягнути з ОСОБА_4 (місце проживання – АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання – АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_2 ) 4 320 гривень витрат на професійну правничу допомогу.
В решті рішення суду залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання – АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_4 (місце проживання – АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_1 ) 1 261 гривню 20 копійок судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 31 травня 2021 року.

Судді:        О.І. Ярмолюк

       А.В. Купельський

       Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції – Продан Б.Г.
Доповідач – Ярмолюк О.І.                                                        Категорія 50