ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД

Справа № 991/3156/21
Провадження № 1-кс/991/3208/21
У Х В А Л А

13 травня 2021 року	місто Київ	

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженої особи Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,
в с т а н о в и в :

11.05.2021 до Вищого антикорупційного суду надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність Національного антикорупційного бюро України (далі – НАБУ), яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі – ЄРДР).
Зі змісту скарги вбачається, що 22.04.2021 ОСОБА_3 засобами поштового зв`язку направив до НАБУ заяву про вчинення членами Кабінету Міністрів України, що працювали в Уряді України з 2004 року, а також керівництвом Пенсійного фонду України кримінального правопорушення, передбаченого ст. 364 КК України. Проте, у визначені ст. 214 КПК України строки, наведені в заяві відомості про кримінальне правопорушення не були внесені до ЄРДР, чим, за твердженням заявника, порушено його законні права.
У зв`язку з цим, ОСОБА_3 звернувся до Вищого антикорупційного суду зі скаргою на бездіяльність уповноважених осіб НАБУ та просить слідчого суддю зобов`язати останніх внести відповідні відомості до ЄРДР за його заявою.
У судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав подану ним скаргу та просив слідчого суддю задовольнити її в повному обсязі. Підтвердив, що неодноразово звертався як до уповноважених осіб НАБУ зі схожими за своїм змістом заявами про вчинення злочину, так і з аналогічними скаргами до Вищого антикорупційного суду . 
Представник НАБУ у судове засідання не з`явився, направив до суду письмові пояснення, в яких прохав у задоволенні скарги відмовити та провести судовий розгляд у його відсутність (а.с. 17). Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України, відсутність слідчого або прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.
Відповідно до письмових пояснень представника НАБУ вих. № 111 – 256/14913 від 13.05.2021, до НАБУ надійшла заява ОСОБА_3 від 22.04.2021, яка зареєстрована 26.04.2021 за № С – 5459, з приводу можливих протиправних дій окремих осіб Кабінету Міністрів України, Пенсійного Фонду України та інших за обставин, наведених у заяві. 
Представник НАБУ зазначає, що до НАБУ надходили аналогічні за змістом звернення ОСОБА_3 від 18.12.2020 та від 23.01.2021, які зареєстровані 21.12.2020 за вхідним № С – 18837 та 25.01.2021 за вхідним № С – 949, вже були предметом розгляду НАБУ, про що автора повідомлено листами від 28.12.2020 № 111 – 188/44267 та від 27.01.2021 № 111 – 188/2650.
Крім того, представник НАБУ звертає увагу на те, що ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 05.02.2021 у задоволенні аналогічної скарги ОСОБА_3 на бездіяльність НАБУ, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, з приводу можливого вчинення членами Кабінету Міністрів України, які працювали в Уряді України з 2004 року, кримінального правопорушення, передбаченого ст. 364 КК України, відмовлено з мотивів відсутності в заяві ОСОБА_3 фактів, які б свідчили про наявність кримінального правопорушення.
Відповідно до ухвали Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 19.02.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, а вищевказану ухвалу слідчого судді від 05.02.2021 - без змін, 
Таким чином, на думку представника НАБУ, бездіяльність з боку службових осіб НАБУ, що може бути оскаржена до слідчого судді в порядку, передбаченому ст. 303 КПК України, відсутня, а тому він просить у задоволенні скарги відмовити повністю.
Заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, вважаю, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав. 
Так, п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачено можливість оскарження бездіяльності слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати досудове розслідування.
Крім цього, відповідно до п. п. 4, 5 ч. 5 ст. 214 КПК України до ЄРДР, серед іншого, вносяться відомості про: короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
З аналізу вказаних норм вбачається обов`язок уповноважених органів здійснити фіксацію наданих особою відомостей про кримінальне правопорушення. При цьому, варто наголосити, що передбачена чинним КПК України процедура внесення відомостей не свідчить, що взагалі відсутні критерії для внесення чи невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, а передбачає те, що для перевірки відповідних підстав не потрібно проводити оцінку викладених у заяві відомостей, а необхідно перевірити зміст самої заяви.
Для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР заявник у своїй заяві має зазначити конкретні, відомі йому обставини об`єктивної сторони такого правопорушення (яке саме кримінальне правопорушення відбулось, де, коли, в чому полягало, які особи, причетні до його скоєння тощо). Такі обставини можуть бути неповними (в силу недостатньої обізнаності заявника, неочевидності вчинення кримінального правопорушення, з огляду на початкову стадію сприйняття та дослідження цих подій чи з інших причин), але в той же час достатніми для попередньої кваліфікації реєстраторами ЄРДР такого діяння саме як кримінального правопорушення (кваліфікації за статтею, частиною статті КК України).
У випадку, якщо зі змісту заяви неможливо встановити цих загальних ознак, тобто чи могло бути вчинено злочин взагалі, такі відомості до реєстру не підлягають внесенню.
Разом з тим, у вказаній заяві, ОСОБА_3 взагалі не наводить конкретних, відомих йому як заявнику, відомостей, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зокрема, передбаченого ст. 364 КК України, та, більш того, не зазначає конкретних осіб, які, на його думку, ймовірно вчинили кримінальне правопорушення, обмежуючись лише загальними формулюваннями щодо злочинної, на його думку, діяльності керівництва Пенсійного фонду України та членів Кабінету Міністрів України.
Так, в заяві зазначено наступне: «В Україні, з 2004 року, діє злочинне об`єднання можновладців, які згуртувалися, маючи на мету фізичне знищення громадян України, а саме пенсіонерів, що працювали до 1991 року та продовжували працювати у часи незалежності України... 
Вищезгадане об`єднання, в порушення норм законів про пенсійне забезпечення, використовуючи шахрайські схеми, системно обирають людей похилого віку, створюючи для них життєві умови, розраховані на їх знищення...
Враховуючи, що кожному наступному, з 2004 року, Кабінету Міністрів у спадок, передавалися добрі традиції приховувати злочинні рішення та дії попередників, геноцид щодо людей похилого віку наразі продовжується. 
Корупцією серед керівництва Пенсійного фонду України та членів Кабінету Міністрів України, на сьогодні, завдано збитків, на суму понад трильйон гривень».
Не оцінюючи обґрунтованість заяви ОСОБА_3 на предмет наявності ознак складу злочину, вважаю очевидним, що в ній відсутні відомості, які б свідчили або могли свідчити про вчинене кримінальне правопорушення.
На переконання слідчого судді, у заяві ОСОБА_3 містяться лише абстрактні судження заявника, що ґрунтуються виключно на його суб`єктивній оцінці, які він не підкріплює жодними фактичними обставинами, що давали б підстави для кваліфікації відомостей, викладених у заяві про вчинення кримінального правопорушення за ст. 364 КК України, та внесення коротких відомостей про них до Єдиного реєстру досудових розслідувань, щоб у подальшому проводити їх досудове розслідування.
Розглянувши скаргу в межах питань, які були винесені на розгляд заявником, перевіривши надані в обґрунтування його доводів матеріали, з урахуванням наведеного вище, слідчий суддя доходить висновку, що скарга ОСОБА_3 є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
Водночас вважаю за необхідне звернути увагу на наступне. 
З матеріалів, доданих до скарги, вбачається, що ОСОБА_3 18.12.2020 та 23.01.2021 вже звертався до уповноваженої особи НАБУ з аналогічними за змістом заявами з приводу можливих протиправних дій окремих осіб Кабінету Міністрів України та суддів. Дані заяви були предметом розгляду в НАБУ, про що ОСОБА_3 повідомлено відповідними листами НАБУ від 28.12.2020 № 111 – 188/44267, від 27.01.2021 № 111 – 188/2650 (а.с. 18, 19). 
Крім того, звертаю увагу на те, що ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду 05.02.2021 відмовлено у задоволенні аналогічної за змістом скарги ОСОБА_3 на бездіяльність НАБУ, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, з приводу можливого вчинення членами Кабінету Міністрів України, які працювали в Уряді України з 2004 року, а також суддями кримінального правопорушення, передбаченого ст. 364 КК України. 
Ухвалою Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 19.02.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, а вищевказану ухвалу слідчого судді від 05.02.2021 - без змін. 
Одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога щодо юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Юридична визначеність вимагає поваги до принципу «остаточності» рішення суду у спірних правовідносинах. 
Однак, як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_3 вже неодноразово звертався до НАБУ та до суду за вирішенням спірного питання щодо неправомірних, на його думку, дій окремих членів Кабінету Міністрів України, які працювали в Уряді України з 2004 року та суддів. І з цього питання слідчим суддею вже було прийнято відповідне рішення. 
Вважаю, що повторні та неодноразові звернення ОСОБА_3 з ідентичними за змістом заявами, з того ж самого спірного питання, не узгоджується з принципом верховенства права. 
З огляду на викладене, враховуючи, що будь – які «розумні підстави» для зазначеної процесуальної поведінки відсутні, вважаю, що в діях ОСОБА_3 містяться ознаки зловживання правом на звернення до суду із відповідними скаргами. На даний час кримінальне процесуальне законодавство не передбачає санкцій за поведінку такого роду, тому слідчому судді залишається лише звертати на це увагу. 
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 307 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в :

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженої особи Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, - відмовити. 
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя                                                         ОСОБА_1