КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
Справа №759/7934/21                                   Головуючий у 1 інстанції: Горбенко Н.О. 
Провадження №22-ц/824/9293/2021            Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
 
22 червня  2021 року                                                                                     м. Київ
 
Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду в складі:
Головуючого  (судді-доповідача)                   Гаращенка Д.Р.
суддів                                                     Сліпченка О.І., Сушко Л.П.
за участю секретаря                                        Стеблиненко А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою адвоката Федірко Світлани Андріївни представника ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 21 квітня 2021 року в справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , приватний нотаріус КМНО Тарасова Юлія Петрівна, приватний нотаріус КМНО Панченко Алла Павлівна, про визнання недійсним договору довічного утримання і договору про зміну набувача за договором довічного утримання та визнання заповіту недійсним,-
 
 ВСТАНОВИЛА:
 
У квітня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , приватний нотаріус КМНО Тарасова Ю.П., приватний нотаріус КМНО Панченко А.П., про визнання недійсним договору довічного утримання і договору про зміну набувача за договором довічного утримання та визнання заповіту недійсним.
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21 квітня 2021 року позовну заяву залишено без руху.
Разом з позовною заявою ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, в якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом:
-  накладення арешту та встановлення заборони відчуження на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею: 51,28 кв.м, яка належить на праві власності ОСОБА_4 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_2 ;
-  заборони всім суб`єктам державної реєстрації вносити будь-які зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо наступного об`єкта нерухомого майна 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею: 51,28 кв.м, яка належить на праві власності ОСОБА_4 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_2 ;
-  заборони приватному нотаріусу КМНО Панченко А.П. вчиняти дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на ім`я ОСОБА_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , на підставі заповіту ОСОБА_6 від 26.06.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Тарасовою Ю.П. за реєстровим №444.
У мотивування вимог заяви посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_6 .
Спадкоємцями за законом є ОСОБА_1 (позивач) та ОСОБА_5 (третя особа).
09 листопада 2020 року приватним нотаріусом КМНО Панченко А.П. була відкрита спадкова справа №66718188.
Водночас, 02 липня 2020 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 було укладено Договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Тарасовою Ю.П. за реєстровим номером №483, згідно з яким він, як відчужувач, передав, а ОСОБА_2 , як набувач, отримала у власність 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
25 серпня 2020 року укладено Договір про зміну набувача за Договором довічного утримання від 02 липня 2020 року, згідно умов якого право набувача перейшло до ОСОБА_4 
26 червня 2020 року приватним нотаріусом КМНО Тарасовою Ю.П. за реєстровим №444 було посвідчено заповіт від імені ОСОБА_6 , згідно умов якого він заповів все належне йому майно на користь ОСОБА_3 .
На момент укладення спірних правочинів ОСОБА_6 не усвідомлював своїх дій та не міг керувати ними.
Застосування такого заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту та встановлення заборони відчуження майна направлено, насамперед, на забезпечення дійсної ефективності судового захисту та упередження можливості додаткового порушення прав та законних інтересів позивача.
Крім того, задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні судового рішення є необхідність у забезпеченні позову шляхом заборони нотаріусу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім`я відповідача.
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21 квітня 2021 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову залишено без задоволення.
Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, адвокат Федірко С.А. представник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою заяву про забезпечення позову задовольнити.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що між сторонами дійсно виник спір щодо 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказує, що ОСОБА_4 є власником 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а тому після отримання інформації про наявність спору може її відчужити, що унеможливить в разі задоволення позову виконання судового рішення.
Посилається й на те, що після видачі свідоцтва про право на спадщину існує велика ймовірність вчинення ОСОБА_3 дій, спрямованих на порушення прав позивача на спадкове майно.
Обрані позивачем заходи забезпечення позову є достатніми для унеможливлення відчуження спірного майна та є співмірними із заявленими позовними вимогами.
У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представники адвокати Федірко С.А. та Ліщук О.В. підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 , її представників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
За змістом частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується: 1)накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8)зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 4 Постанови №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.
Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.»
Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання недійсним договору довічного утримання і договору про зміну набувача за договором довічного утримання та визнання заповіту недійсним, в якому просила: 
-  визнати недійсним Договір довічного утримання, укладений 02 липня 2020 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Тарасовою Ю.П. та зареєстрований за номером №483;
-  визнати недійсним Договір від 25 серпня 2020 року про зміну набувача за Договором довічного утримання від 02 липня 2020 року, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Тарасовою Ю.П. за реєстровим номером №653;
-  скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №2113459780000, внесений приватним нотаріусом КМНО Тарасовою Ю.П. як державним реєстратором на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 53744956 від 25 серпня 2020 року щодо реєстрації за ОСОБА_4 права власності на 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 ,на підставі Договору від 25 серпня 2020 року про зміну набувача за Договором довічного утримання від 02 липня 2020 року;
-  визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_6 та посвідчений приватним нотаріусом КМНО Тарасовою Ю.П. від 26 червня 2020 року за реєстровим №444.
Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що її батько ОСОБА_6 під час укладення спірних Договору довічного утримання від 02 липня 2020 року та Договору від 25 серпня 2020 року про зміну набувача за Договором довічного утримання від 02 липня 2020 року не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а під час вчинення та посвідчення заповіту від 26 червня 2020 року волевиявлення ОСОБА_6 не було вільним та не відповідало його внутрішній волі.
Колегією суддів встановлено, що між сторонами дійсно існує спір, оскільки позивач визнає правочини недійсними, а тому невжиття заходу забезпечення позову може у подальшому утруднити чи унеможливити виконання можливого судового рішення.
Таким чином, на підставі викладеного, колегія суддів вважає, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею: 51,28 кв.м, яка належить на праві власності ОСОБА_4 , є співмірним із заявленими позовними вимогами.
Водночас, у задоволенні вимог заяви про забезпечення позову шляхом встановлення заборони відчуження на 1/2 частину квартири та заборони вносити будь-які зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо 1/2 частини квартири слід відмовити, оскільки забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно буде достатнім та дієвим для захисту прав та інтересів позивача та, в свою чергу, унеможливить відчуження нерухомого майна на час розгляду справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 8-1 Закону України «Про нотаріат» будь-яке втручання в діяльність нотаріуса, зокрема з метою перешкоджання виконанню ним своїх обов`язків або спонукання до вчинення ним неправомірних дій, у тому числі вимагання від нього, його помічника, інших працівників, які знаходяться у трудових відносинах з нотаріусом, відомостей, що становлять нотаріальну таємницю, забороняється і тягне за собою відповідальність відповідно до законодавства.
Водночас, згідно п. 4.13 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, за обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулась до суду, та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом.
Оскільки чинним законодавством України прямо передбачений обов`язок нотаріуса зупинити нотаріальне провадження, тобто тимчасово припинити вчинення нотаріальних дій на невизначений строк, за умови надходження від заінтересованої особи відповідної заяви та надання доказів звернення до суду з позовною заявою, тому колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для забезпечення позову шляхом заборони приватному нотаріусу вчиняти дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на ім`я ОСОБА_3 .
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви про забезпечення позову відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-
 
ПОСТАНОВИЛА:
 
Апеляційну скаргу адвоката Федірко Світлани Андріївни представника ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 21 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.
Накласти арешт на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею: 51,28 кв.м, яка належить на праві власності ОСОБА_4 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 .
Стягувач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .
Боржники: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 ; ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ; ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
У задоволенні іншої частини заяви відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено 24 червня 2021 року.
 
Головуючий                                                                           Д.Р. Гаращенко

Судді                                                                                      О.І. Сліпченко 

                                                                                                Л.П. Сушко