ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5130/21 Справа № 215/2127/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Лиходєдов А. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Бондар Я.М.,
суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.
сторони:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - ОСОБА_2 , 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 лютого 2021 року, ухваленого суддею Лиходєдовим А.В. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 09 березня 2021 року,-

ВСТАНОВИВ: 
У квітні 2019 року позивач  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди.
У червні 2019 року позивач уточнив свої позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідача на відшкодування вартості безпідставно набутого майна – 92 884,35 грн. 
В обґрунтування позову зазначив, що в липні 2016 р. захворів і думав, що не одужає та помре. У зв`язку з цим, він передав своєму братові - ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 50 000 грн., 1116 доларів США, що на день звернення до суду відповідно до офіційного курсу Національного Банку України складає 29384 грн., та золоту печатку вартістю 13500 грн. 
Всього ним було передано грошових коштів та майна на загальну суму 92 884,35 грн. 
Після одужання він звернувся до відповідача з проханням повернути йому грошові кошти та майно, але відповідач пояснив, що ні грошей, ні печатки у нього немає, але він йому все поверне в найближчий час. 
У зв`язку із тим, що йому не було повернуто відповідачем грошові кошти та золоту печатку, він 15.06.2018 р. звернувся до Тернівського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області, із заявою про притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності. 
Відповідач був опитаний працівником поліції та пояснив, що він дійсно отримав 50000 грн., 1000 доларів США, золоту печатку, та розпорядився цим на власний розсуд, а саме: грошові кошти поділив порівну з сестрою – ОСОБА_3 , а золоту печатку передав своєму сину – ОСОБА_4 . 
Вказане майно обіцяв повернути до 31.07.2018 р. 
На підставі його заяви, 03.10.2018 р. слідчим Тернівського ВП, були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань №12018040760001773 за ознаками ч.1 ст.190 КК України, а також № НОМЕР_1 за ознаками ч.1 ст.185 КК України. 
Вказані кримінальні провадження були закриті за відсутністю складу кримінального правопорушення, оскільки вбачаються цивільно-правові відносини. До цього часу грошові кошти та золота печатка відповідачем не повернуті.
Рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 лютого 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування вартості безпідставно набутого майна відмовлено.
Позивач ОСОБА_1 , будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність і необґрунтованість судового рішення, ухваленого з порушенням норм процесуального і матеріального права, ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким у повному обсязі задовольнити заявлені ним позовні вимоги.
Позивач просить витребувати із чужого незаконного володіння, а саме у ОСОБА_2 належне йому на праві власності майно: 50000 грн., 1116 доларів США, що на теперішній час у відповідності до офіційного курсу Національного Банку України складає 29864,16 грн., золоте кільце-печатку вагою 10,21 гр., вартістю 13500 грн., а всього витребувати майно на загальну суму 93364,16 грн., шляхом стягнення цієї суми із відповідача, а також стягнути і останнього усі витрати по справі в сумі 1833,64 грн. 
Позивач вважає висновки суду такими, що не відповідають діючому законодавству, оскільки судом не було взято до уваги жодного наданого позивачем доказу, судом прийнято до уваги позиція відповідача викладена у відзиві на позов, яку суд не перевірив належним чином. Вказує, що він не розуміє, чому суд не взяв до уваги наданий ним доказ, а саме: довідку про вагу та вартість майна – золотої печатки, медичні довідки, медичні епікризи та виписки з медичної карти хворого. Вважає надані ним в якості доказів звернення до правоохоронних органів, скарги в прокуратуру, пояснення відповідача, які він надав в поліції є належними доказами, які суд при вирішенні спору не взяв до уваги.
Скаржник, посилаючись на ч.1 ст.937 ЦК України, вказує, що письмові пояснення ОСОБА_2 є іншими доказами договору зберігання. 
Відзив на апеляційну скаргу позивача не подано.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч. 1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову позивачеві у задоволенні його позовних вимог на підставі досліджених доказів, виходив з того, що позивачем належними, допустимими та достовірними доказами не доведено, що він мав майно з конкретними індивідуальними ознаками, а також грошові кошти в конкретній сумі, які нібито передав відповідачу та був його, їх власником, і що відповідач отримав саме вказане у позові майно, грошові кошти в зазначеній сумі, про яке, яку стверджує позивач, що позивачем не надано взагалі ніяких доказів на підтвердження вказаних у позові фактів (обставин), а відповідно й відповідач не визнає ці факти (обставини).
.Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції та не погоджується із доводами скаржника, викладеними у скарзі з огляду на таке.
За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.
Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
При ухваленні рішення суд зобов`язаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.
Суд першої інстанції дотримався зазначених вище норм закону, у зв`язку із чим рішення в даній справі є законним і обґрунтованим.
Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:
1) повернення виконаного за недійсним правочином;
2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;
3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;
4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Відповідно до норм ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Так, позивачем на підтвердження обставин справи, а саме, що у липні 2016 року він хворів і передав своєму братові ОСОБА_2 на зберігання належне йому майно: грошові кошті у гривнях – 50000 грн., 1116 доларів США та золоту печатку вагою 10,21 гр., надано письмові пояснення ОСОБА_2 від 23.07.2018, довідка ФОП ОСОБА_5 про вартість золота 583 проби, медичні документи датовані 2019 роком (довідка, а.с.18) виписні епікризи про перебування на стаціонарному лікуванні у листопаді-грудні 2018 р., у квітні-травні 2018 року, виписку з медичної картки стаціонарного хворого №13787/3076 за 2018 рік, довідку про патологічне дослідження від 05.04.2018, в якій зазначено про необхідність планового оперативного лікування, які ніяким чином не є належними та допустимими доками, які доводять, що у 2016 році позивач дійсно хворів, що на той час у нього було в наявності це майно, що подія передачі майна відповідачу дійсно мала місце у липні 2016 року (а.с.8,11, 18,19-22, т.1).
Досліджені судом матеріали кримінальних проваджень № №12018040760001773, 12018040760001772 підтверджують тільки факт звернення позивача із заявами до правоохоронних органів про вчинення у нього крадіжки майна, однак не встановлюють вину особу. 
Та,к з постанови старшого слідчого СВ Тернівського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській обстасті майора поліції Поддубної В.В. від 06.03.2019 року про закриття кримінального провадження №12018040760001773 у зв"язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, вбачається, що в ході проведення досудового розслідування не було встановлено свідків та очевидців, які могли надати будь-які пояснення з приводу обставин вчинення правопорушення, будь-які сліди вчинення злочину відсутні, наявність у ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 50000 грн., 1116 американських доларів, а також золотих прикрас нічим не підтверджується (а.с.231, т.1).
У зв"язку з наведеним вище, колегія суддів вважає необгрунтованими доводи позивача, що наданими ним доказами підтверджені дії відповідача, що потягли за собою виникнення між сторонами спору. 
Колегія суддів повністю погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення, заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, оскільки вони в розумінні положень ст.76 ЦПК України не доведені належними, допустимими та достовірними доказами. 
З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову в повному обсязі, та зазначає, що доводи позивача, викладені у скарзі є необґрунтованими та фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції, як законне та обґрунтоване, без змін.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої та апеляційної інстанцій, немає.
Керуючись ст.ст.367,368,374,375,381-384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 лютого 2021 рокузалишити без змін.
Постанова набираєзаконної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складено 24 червня 2021 року.

Головуючий:

Судді: