КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
                                   
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М        У К Р А Ї Н И
 
26 травня 2021 року                                                                                                м. Київ
 
Унікальний номер справи № 367/94/21  
Апеляційне провадження 22-ц/824/6591/2021
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Махлай Л.Д., 
суддів Немировської О.В., Ящук Т.І.
при секретарі Гойденко Д.В.
 
сторони
 
позивач                      ОСОБА_1 
 
відповідачка              ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 19 лютого 2021 року, постановлену під головуванням судді Кравчук Ю.В., про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні особистою власністю шляхом витребування автомобіля,
 
в с т а н о в и в :
 
у січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просив усунути перешкоди у володінні та користуванні належним йому на праві власності автомобілем Ford Fokus д.н.з. НОМЕР_1 2014 року випуску, витребувавши даний автомобіль з технічним паспортом та ключами у відповідачки.
19.02.2021 позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просив забезпечити позов шляхом передачі йому на зберігання автомобіля Ford Fokus д.н.з. НОМЕР_1 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 та заборонити іншим особам вчиняти дії щодо користуванню ним до вирішення справи по суті.
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 19.02.2021 у задоволенні заяви відмовлено.
Не погоджуючись з даною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу оскільки вона постановлена з порушенням норм процесуального права та без повного з`ясування обставин справи та направити матеріали справи для розгляду по суті. Зазначає, що відповідачка безпідставно утримує належним йому автомобіль та не допускає його до свого майна. Вважає, що обраний ним вид забезпечення позову не є тотожнім позовним вимогам та не підпадає під ознаки ч. 10 ст. 150 ЦПК України. Посилання суду на відсутність у заяві конкретних осіб, яким слід заборонити передачу автомобіля, вважає безпідставними, оскільки у позовній заяві чітко вказано про передачу автомобіля відповідачкою стороннім особам. Він подав заяву про забезпечення позову до початку судового засідання 19.02.2021, а тому суд мав можливість вислухати його пояснення, але цього не зробив. Суд не звернув уваги на те, що існує реальна загроза пошкодження спірного автомобіля.
У відзиві представник відповідачки ОСОБА_3 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін посилаючись на її законність та обґрунтованість. Зазначає, що 17.09.2020 за заявою відповідачки порушено кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, протиправно заволодівши спірним автомобілем. Вважає, що даний позов подано з метою уникнення кримінальної відповідальності.
У судовому засіданні позивач підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.
Представник відповідачки ОСОБА_3 подав заяву про розгляд справи у його відсутності.
Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягаєчастковому задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що у разі задоволення заяви буде досягнута мета позовної заяви, що суперечить ч. 10 ст. 150 ЦПК України.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Види забезпечення позову визначено статтею 150 ЦПК України. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Позивач у заяві про забезпечення позову просив передати йому спірний автомобіль на зберігання.
У позовній заяві ОСОБА_1 просив витребувати спірний автомобіль у відповідачки.
Згідно ч. 10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
Зазначена норма закону містить пряму заборону суду вживати заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог.
У даній справі позовні вимоги, і вимоги про забезпечення позову направлені на витребування спірного автомобіля у відповідачки та передачі його позивачу.
Суд вірно зазначив, що забезпечення позову шляхом передачі спірного автомобіля позивачу є фактично вирішенням справи по суті без судового розгляду, що суперечить приписам ч. 10 ст. 150 ЦПК України.
Доводи апеляційної скарги про те, що  такі висновки суду помилкові суперечать змісту позовної заяви та заяви про забезпечення позову.
Доводи апеляційної скарги в цій частині не спростовують висновків суду, оскільки обраний позивачем вид забезпечення позову є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог.
Разом з тим, відмовляючи у забезпеченні позову шляхом встановлення заборони відповідачці передавати спірний автомобіль у користування інших осіб, суд не звернув уваги на те, що таку заборону позивач просив встановити саме відносно відповідачки, а не відносно не визначеного кола осіб. 
Оскільки експлуатація автомобіля у період розгляду справи може призвести до його пошкодження, вимоги заяви про забезпечення позову шляхом встановлення заборони відповідачці на передачу спірного автомобіля іншим особам колегія суддів вважає обгрунтованими.
Крім того, у разі задоволення позову спірний автомобіль підлягає витребуванню від ОСОБА_2 . Перебування спірного автомобіля у користуванні інших осіб призведе до ускладнення виконання рішення суду або до неможливості його виконання.
Доводи представника відповідачки про те, що спірний автомобіль знаходиться у позивача, а даний позов заявлено ним з метою уникнення кримінальної відповідальності не можуть бути підставою для відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Позивач стверджує, що автомобіль, який належить йому на праві власності,  перебуває у відповідачки та остання не надає йому доступу до цього автомобіля навіть для огляду. 
Питання про те, чи перебуває спірний автомобіль у відповідачки та чи має право позивач на витребування цього автомобіля підлягають з`ясуванню при розгляді справи. В залежності від того, які обставини будуть встановлені судом і буде прийнято судове рішення.
При розгляді питання про забезпечення позову суд не встановлює обставини та не перевіряє доказів по суті спору.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд
 
п о с т а н о в и в :
 
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 19 лютого 2021 року скасувати.
Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.
Заборонити ОСОБА_2 передавати автомобіль Ford Fokus                        д.н.з. НОМЕР_1 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 у користування інших осіб.
В решті заяви відмовити.
Стягувач - ОСОБА_1 .
Боржник - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 .
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду зпідстав, визначених у ст. 389 ЦПК України.
 
Повний текст постанови виготовлений 26.05.2021.
 
Головуючий                                                                                     Л. Д. Махлай 

 
Судді                                                                                                 О. В. Немировська

 
                                                                                                                      Т. І. Ящук