ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/480/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №711/3573/20 Категорія: 305010300 	Позарецька С. М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Нерушак Л. В. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       11 травня 2021 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду  цивільних справ:    :

Головуючого         Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач) 
Суддів                 Єльцова В. О., Бородійчука В. Г.
        
учасники справи:
           позивач - ОСОБА_1 ;
відповідачі - Головне управління Національної поліції в Черкаській області, Державна казначейська служба України;
особи, яка подає апеляційну скаргу - представник ОСОБА_1 - адвокат Яцюк Максим Васильович, Головне управління Національної поліції в Черкаській області

розглянувши у м. Черкаси в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Яцюка Максима Васильовича та апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Черкаській області на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 січня 2021 року, прийнятого під головуванням судді Позарецької С. М. у залі № 6 Придніпровського районного суду м. Черкаси 11.01. 2021 року о 10 год., повний текст рішення  складений 27.01.2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,-
в с т а н о в и в :

 
25 травня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до 
Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 вказує, що 18.12.1974 року на підставі ордеру № 3441 батько позивача ОСОБА_1 отримав кв. АДРЕСА_1 . В ордері були вказані : мати, брат позивача та сам позивач ОСОБА_1 . В подальшому, батько та мати позивача померли, а він з братом на підставі статті 1268 ЦК України фактично прийняли спадщину.
У позовній заяві позивач ОСОБА_1 вказує, що, зважаючи на його інвалідність, низькі доходи позивача, неможливість отримання належного доходу для нормального життя ОСОБА_2 та його мати ОСОБА_3 звернулися до позивача ОСОБА_1 із пропозицією продажу їм квартири, так як 1/2 квартири якої вони вже отримали після смерті брата позивача, який загинув за незрозумілих обставин, а кримінальна справа щодо смерті брата закрита. Вказані особи в подальшому обіцяли придбати позивачу ОСОБА_1 однокімнатну квартири замість його 1/ 2 частини квартири. 
Позивач зазначає у позові, що у січні 2017 року вказані вище особи повідомили, що на квартиру ОСОБА_1 є покупець ОСОБА_4 , з якою вони знаходилися у дружніх стосунках. Позивач ОСОБА_1 особисто ніколи не бачив та не спілкувався із ОСОБА_4 , а всі новини та бажання майбутнього покупця чув лише зі слів ОСОБА_2 . Засобами телефонного зв`язку позивача було запевнели, що у покупця є в наявності кошти для придбання квартири, та що позивач ОСОБА_1 отримає від покупця кошти за квартиру, а всі питання буде вирішено через представника позивача.
ОСОБА_1 зазначає у позовній заяві, що він погодився на вмовляння за умови, що останні придбають квартиру із подальшим оформленням договору довічного утримання. 11.12.2018 року позивач ОСОБА_1 підписав довіреність на представника ОСОБА_2 щодо продажу частини квартири, а натомість, отримав нотаріально посвідчену заяву.
18.12.2017 року відбувся продаж квартири за підписом продавця ОСОБА_2 , але жодних коштів від продажу квартири позивач не отримав. Так само йому було в усній формі відмовлено у придбанні однокімнатної квартири, яку обіцяли придбати за його 1/ 2 частку проданої квартири.
Не погоджуючись із злочинними діями, в першу чергу, ОСОБА_2 , позивач ОСОБА_1 звернувся до Черкаського відділу ГУ НП в Черкаській області із заявою про вчинення злочину. Посадові особи ЧВ ГУ НП в Черкаській області відмовилися вносити відомості в ЄРДР, а тому позивачу довелося звертатися до суду із скаргою на незаконні дії посадових осіб поліції та просити зобов`язати внести відомості в ЄРДР.
Соснівським районним судом м. Черкаси у справі № 712/7895/18 (провадження 1-кс/712/3586/18) визнано незаконною бездіяльність посадових осіб ЧВ ГУ НП в Черкаській області та зобов`язано внести відомості за заявою позивача до ЄРДР. Відомості внесено 17.07.2018 року. Розпочалося досудове розслідування, в якому з часу відкриття, по час його закриття були відсутні будь-які слідчі дії, вказує позивач.
13.05.2020 року винесена постанова про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування. Таким чином, фактично досудове розслідування тривало майже 2 роки. При цьому, в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про вчинення з боку слідчих будь-яких дій для розслідування злочину. Майже за 2 роки із позивачем ОСОБА_1 так і не було проведено допиту потерпілого.
Під час проведення досудового розслідування за його скаргами Соснівським районним судом м. Черкаси неодноразово визнавалися незаконними бездіяльність та дії слідчих, які були причетні до досудового розслідування.
Протягом 2020 року до часу закриття кримінального провадження адвокат позивача ОСОБА_1 звертався до начальника ЧВГУНП в Черкаській області, до начальника ГУ НП в Черкаській області, до Черкаської місцевої прокуратури, до Генеральної прокуратури України щодо незаконної бездіяльності слідчих, щодо небажання слідчих розслідувати злочин, щодо порушення вимог КПК України, які ставляться до органу досудового розслідування, але позитивних результатів такі звернення не дали.
Позивач ОСОБА_1 посилається у позові також на те, що, зважаючи на строки досудового розслідування згідно КПК України, досудове розслідування закрито. Винних осіб у вчинені злочину не було притягнуто до відповідальності. Позивача ОСОБА_1 було позбавлено захисту його прав, як потерпілого. При цьому, матеріали кримінального провадження не містять відомостей про слідчі дії, а їх обсяг обмежується наявністю заяви потерпілого, що є недопустимих.
ОСОБА_1 вказує, що він залишився без житла, без коштів на житло, без факту притягнення винних у злочині до відповідальності, без намагання правоохоронних органів притягти винних до відповідальності. Позивач є фінансово незабезпеченою людиною, особою з інвалідністю, а тому займатися його справою слідчі не забажали, що призвело до вкрай тяжких наслідків для позивача.
Позивач ОСОБА_1 у позовній заяві посилається на те, що внаслідок незаконної бездіяльності та незаконних дій посадових осіб відповідача позивачу завдано значної моральної шкоди. Зважаючи на те, що квартира була продана, взамін нічого не придбано, гроші від продажу привласненні особами, які скористалися довірою ОСОБА_1 , а судом відмовлено у визнанні договору купівлі-продажу недійсним, єдиним можливим засобом захисту прав було звернення за допомогою до правоохоронних органів.
Внаслідок злочинної бездіяльності позивач ОСОБА_1 втратив довіру до правоохоронних органів, які проігнорували свій обов`язок щодо розслідування злочину, не відібрали його пояснення щодо вказаних обставин, не вчинили жодної слідчої дії, необхідної у справі для розкриття злочину і в подальшому захисту його прав як потерпілого від злочину. Позивач вважає, що незаконна бездіяльність слідчих, привела до закінчення строків досудового розслідування та закриття кримінального провадження, що вкрай сильно вдарило по душевному спокою позивача.
Позивач ОСОБА_1 вказує, що має місце постійне погіршення душевного стану позивача від часу продажу квартири та обману з боку осіб, які продали квартиру, а потім з боку правоохоронних органів, які не бажали реєструвати заяву позивача про злочин, ігнорували обов`язок щодо проведення своєчасного та законного досудового розслідування, потім через постійні незаконні закриття кримінального провадження, і оскарження їх ОСОБА_1 , насамкінець знову закрили провадження та позбавили можливості позивача притягти винних до відповідальності та відшкодувати з них завдану йому шкоду.
ОСОБА_1 зазначає, що вказане має негативні наслідки для позивача: позбавлення можливості через кримінальну справу на притягнення злочинців до відповідальності та відшкодування з них коштів позивачу, втрата єдиного житла внаслідок злочину, а також відсутня фінансова можливість на придбання чи оренду іншого житла. Отже, він вказує, що причинно-наслідковий зв`язок полягає в тому, що у випадку належного розслідування злочину, складення обвинувального акту і передання його до суду у позивача існувала б можливість захистити свої права, повернути кошти за квартиру та придбати собі інше житло.
Позивач ОСОБА_1 вважає, що має право на стягнення з відповідача завданої йому моральної шкоди, яку оцінює у розмірі 668 400 гривень, що складає вартість однокімнатної квартири.
Таким чином, позивач ОСОБА_1 просить суд стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на його користь моральну шкоду в розмірі 668 400 гривень.
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 січня 2021 року позовні вимоги задоволено частково. 
Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично проживає: АДРЕСА_2 , код НОМЕР_1 ) на відшкодування моральної шкоди 10 000 (десять тисяч) грн. 00коп. В іншій частині позову відмовлено. Судові витрати віднесено за рахунок держави.
          Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції,  представник ОСОБА_1 - адвокат Яцюк Максим Васильович оскаржив рішення до суду апеляційної інстанції, подавши апеляційну скаргу до Черкаського апеляційного суду 12.02. 2021 року Вх. № 1516/21- Вх. 
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління Національної поліції в Черкаській області оскаржило рішення до суду апеляційної інстанції, подавши апеляційну скаргу через суд першої інстанції 19.02. 2021 року.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги представник ОСОБА_1 - адвокат Яцюк Максим Васильович вказує, що позивач не погоджуються із висновками суду щодо часткового задоволення позовних вимог та стягнення моральної шкоди в сумі 10 000 грн., яку судом стягнуто із відповідача. Він вважає, що розмір моральної шкоди в сумі 10 000 грн. не відповідає дійсним стражданням позивача ОСОБА_1 , які виражаються у безпомічності, як звичайного громадянина, неможливості притягнення до відповідальності злочинців та розуміння, що коштами від продажу його нерухомості користується не він, а шахраї, яку не понесли відповідальності та не покарані за свої злочинні дії. 
У скарзі представник позивача посилається на те, що мета позову не є бажання збагатися, а якимось чином забезпечити себе житлом, так як внаслідок злочинних дій осіб ОСОБА_1 втратив єдине житло, та втратив кошти від цього житла, які не отримав.
Представник ОСОБА_1 - адвокат Яцюк Максим Васильович просить апеляційну скаргу задовольнити, змінити рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру моральної шкоди, яку просить стягнути, збільшивши розмір суми моральної шкоди. 
Головне управління Національної поліції в Черкаській області в апеляційній скарзі вказує, що суд першої інстанції неповно дослідив обставини справи, неправильно застосував норми законодавства до спірних правовідносин, в зв`язку з чим прийняв незаконне рішення, яке підлягає скасуванню. 
Скаржник - Головне управління Національної поліції в Черкаській області посилається на те, що судом не враховані конкретні обставини справи, поза доказуванням залишилися характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач ОСОБА_1 , характер немайнових втрат, зокрема, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, погіршення стану здоров`я, так як не зазначається, які докази ним досліджені і чим підтверджується.
Факт заподіяння шкоди доводить позивач. Позивач повинен в підтвердження своїх доводів про заподіяння моральної шкоди, надати докази застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, здоров`я і відновлення стосунків з оточуючими людьми тощо. 
На думку скаржника, у рішенні суду першої інстанції також не зазначено, а відповідно і не досліджено питання, якими конкретно діями відповідача позивачу ОСОБА_1 спричинено моральних страждань. Позивач ОСОБА_1 , обґрунтовуючи позовні вимоги, не надав до суду жодного судового рішення про визнання протиправними дій, як Головного управління Національної поліції в Черкаській області, так і слідчих. 
Головне управління Національної поліції в Черкаській області просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 повністю. 
21 квітня 2021 року на адресу Черкаського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Яцюка Максима Васильовича, та на апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Черкаській області від представника Державної казначейської служби України Сергія Яроша Вх. № 4221/21-Вх. 
У відзиві Сергій Ярош зазначає, що відшкодування моральної шкоди за дії працівників органів Національної поліції, за які позивач вимагає зазначеного відшкодування, не регулюються ч. 1 ст. 1176 ЦК України оскільки позивача не було незаконно засуджено, незаконно притягнено до кримінальної відповідальності, незаконно застосовано запобіжний захід, незаконно затримано, незаконно накладено адміністративне стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. 
На переконання представника ДКС України судом першої інстанції не враховано постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.09. 2019 року по справі № 916/1423/217, якою вирішено виключну правову проблему щодо відповідальності держави Україна за шкоду, спричинену злочином. Згідно п. 53 даної постанови визначено, що держава не несе майнову відповідальність перед потерпілим за всі злочини, які залишилися нерозкритими. 
Крім того, представник ДКС України вказує, що зі змісту ст. 1167 ЦК України у казначейства відсутній обов`язок перед позивачем щодо обов`язкового відшкодування моральної шкоди.
Ярош С. у відзиві вказує, що поняття моральної і матеріальної шкоди не є тотожними, а тому визначення ціни моральної шкоди в розмірі вартості однокімнатної квартири з урахуванням податків і зборів є суб`єктивним переконанням позивача та має характер уявної. 
ДКС України вважає, що позивачем ОСОБА_1 не надано підтверджуючих документів чи інших доказів, щодо завдання позивачу моральної шкоди, яку оцінено у 668 400, 00 грн. 
У відзиві на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Яцюка Максима Васильовича та апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Черкаській області представник Державної казначейської служби України Сергій Ярош вказує, що апеляційна скарга Головного управління Національної поліції в Черкаській області підлягає задоволенню, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 січня 2021 року підлягає скасуванню.
Намість , у задоволенні апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Яцюка Максима Васильовича слід відмовити. 
29 квітня 2021 року на адресу Черкаського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційній скаргу Головного управління Національної поліції в Черкаській області від представника ОСОБА_1 - адвоката Яцюка Максима Васильовича Вх. № 4505/21-Вх. 
У відзиві вказано, що вимоги апеляційної скарги відповідача Головного управління Національної поліції в Черкаській області вважає незаконними та необгрунтованими. Зокрема, зазначає, що відповідач помилково вважає, що позивач обґрунтовує розмір моральної шкоди в якості матеріальних вимог. Позивач заявив розмір відшкодування моральної шкоди такий, який зможе заспокоїти його душевні переживання внаслідок злочинної бездіяльності правоохоронних органів під час досудового розслідування кримінальної справи.
Щодо відсутності моральної шкоди, то слід зауважити, що суд в своєму рішенні достатньо обгрунтовано та в деталях розписав, що факт завдання моральної шкоди існує та такі вимоги є законними. 
Адвокат Яцюк М. В. просить у відзиві відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін. 
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду із ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Частиною 13 ст. 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження  без повідомлення  сторін.
         Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції, що є предметом оскарження в межах доводів та вимог апеляційної  скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Яцюка Максима Васильовича та апеляційної скарги Головного управління Національної поліції в Черкаській області, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно  п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з?ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає вище вказаним нормам закону. 
        Задовольняючи частково позовні вимоги позивача про стягнення   моральної шкоди, суд  першої інстанції  виходив із  того, що  обставини справи свідчать про те, що позивачу ОСОБА_1 завдано моральних страждань, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю неодноразово звертатися до органів досудового розслідування, прокурора та слідчого судді щодо зобов`язання посадових осіб виконати покладені на них КПК України обов`язки; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність, перебуванні у напруженому психологічному стані та усвідомленні того, що винні особи встановлені не будуть, його порушені права та майнові інтереси захищені не будуть.  
При вирішенні спору районним судом було встановлено, що з боку посадових осіб органів досудового розслідування внаслідок їхньої бездіяльності позивачу завдано моральної шкоди, тягар відповідальності за відшкодування якої покладається на державу Україна.
Суд прийшов до висновку, що внаслідок подій, які призвели до встановлення порушення у цій справі, позивач зазнав страждань, і таку шкоду не може бути виправлено самим лише встановленням факту порушення, тому частково стягнув з відповідача моральну шкоду в розмірі 10000 гривень. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції враховував принципи розумності, виваженості та справедливості, тому визначив обґрунтованим розмір моральної шкоди 10 000 грн., які підлягають стягненню на користь позивача. 
При вирішенні спору судом першої інстанції було враховано висновки ВС, що викладені у постановах від 02.09.2020 року (справа № 607/8203/18), від 27.05.2020 року (справа № 585/724/19).
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки висновки суду є обґрунтованими, такими, що відповідають встановленим  обставинам справи та вимогам закону,  так як  судом першої інстанції дотримано вимоги чинного законодавства при прийнятті рішення, не допущено порушення норм процесуального  права та   неправильного застосування   норм матеріального права. 
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.
Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених цим Кодексом випадках, що передбачено ч.1 ст. 13 ЦПК України.
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом 17.07.2018 року на виконання ухвали слідчого судді Соснівського райсуду м. Черкаси від 13.07.2018 року (справа № 712/7895/18) внесені відомості до ЄРДР № 12018251010005106 за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст. 191 КК України за скаргою ОСОБА_1 щодо заволодіння його майном та привласнення коштів в особливо великих розмірах, шляхом обману та зловживання довірою ОСОБА_2 . Орган досудового розслідування - Черкаський відділ поліції ГУ НП в Черкаській області( а. с. 19 т.1). 
Із даних листа Черкаського ВП ГУ НП в Черкаській області від 23.08.2019 року вбачається, що ОСОБА_1 повідомлено про те, що 31.07.2019 року закрито кримінальне провадження № 12018251010005106 на підставі ч.1 ст. 284 КПК України ( а. с. 43 т.1). 
Ухвалою слідчого судді Соснівського райсуду м. Черкаси від 02.09.2019 року (справа № 712/11398/19) скасовано постанову від 31.07.2019 року про закриття кримінального провадження № 12018251010005106 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК (закінчення терміну досудового розслідування, ч.1 ст. 284КПК України )( а. с. 88-90 т.1). 
Як вбачається із ухвали суду, що слідчим не вжито заходів щодо встановлення осіб, які можуть бути вірогідно причетними до вчинення кримінального правопорушення, не проведено слідчих дій з метою встановлення ознак кримінального правопорушення (призначення експертиз, допит свідків), не допитано потерпілого.
Листом Черкаського відділу поліції ГУ НП в Черкаській області від 13.11.2019 року на адресу ОСОБА_1 , позивача повідомлено про те, що його звернення на урядову гарячу лінію розглянуто. Керівництвом СВ Черкаського ВП проведено службову перевірку і складено висновок та факти знайшли своє підтвердження, зокрема, за неналежне проведення досудового розслідування слідчий заслуговує на притягнення до дисциплінарної відповідальності ( а. с. 38 т.1). 
За даними листа заступника керівника Черкаської місцевої прокуратури від 04.03.2020 року на адресу адвоката Яцюка М.В., який є представником позивача ОСОБА_1 , зазначено, що слідчими ЧВП ГУ НП в Черкаській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 12018251010005106 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 191 КК України. 
04.11.2019 року слідчим винесена постанова про закриття кримінального провадження, яка ухвалою слідчого судді Соснівського райсуду м. Черкаси від 27.01.2020 року (справа № 712/16080/19) скасована та доручено продовжити досудове розслідування ( а. с. 37 т.1). 
На адресу СВ ЧВП в порядку ст.ст. 36, 114 КПК України скеровано прокурором відповідну вимогу щодо активізації досудового розслідування ( а. с. 63 - 64 т.1). 
В ухвалі від 27.01.2020 року вказано, що після скасування слідчим суддею постанови від 31.07.2019 року про закриття кримінального провадження № 12018251010005106, відсутні дані про поновлення досудового розслідування після 31.07.2019 року, а є лише постанова від 04.11.2019 року про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування. Досудове розслідування здійснювалось за ч. 4 ст. 191 КК і даних про зміну кваліфікації на ч.1 чи ч.2 ст. 191 КК матеріали кримінального провадження не містять, а протягом часу з 01.08. по 04.11.2019 року у кримінальному проваджені не вчинено жодної слідчої дії ( а. с. 101-104 т.1).
Ухвалою слідчого судді Соснівського райсуду м. Черкаси від 16.03.2020 року (справа № 712/2333/20) задоволено заяву адвоката Яцюка М.В. в інтересах потерпілого ОСОБА_1 про відвід слідчого Бондар М.В. Черкаського ВП ГУ НП в Черкаській області у кримінальному провадженні № 12018251010005106 ( а. с. 94 -95 т.1). 
Ухвалою слідчого судді Соснівського райсуду м. Черкаси від 21.04.2020 року (справа № 712/3415/20) зобов`язано слідчого Черкаського ВП ГУ НП в Черкаській області за кримінальним провадженням № 12018251010005106 розглянути клопотання ОСОБА_1 від 28.02.2020 року про допит його як потерпілого, та осіб, які імовірно причетні до скоєння злочину, прийняти процесуальне рішення, про яке слід повідомити ОСОБА_1 ( а. с. 98 -99 т.1).
Як зазначено у листі Черкаського ВП ГУ НП в Черкаській області від 24.04.2020 року № 5507/46-2020 досудове розслідування за кримінальним провадженням № 12018251010005106 активізоване, вживаються заходи щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин вчинення кримінального правопорушення; створено групу слідчих, які здійснюють досудове розслідування ( а. с. 39 т.1).
Постановою слідчого СВ Черкаського ВП ГУ НП в Черкаській області Ганженка О.М. від 13.05.2020 року кримінальне провадження № 12018251010005106 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 191 КК України, відомості про яке внесені до ЄРДР 17.07.2018 року, закрито у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування. 
При цьому, зазначено, що відповідно до п.3 ст. 12 КК України, злочин, передбачений ч.2 ст. 191 КК відноситься до середньої тяжкості, а строк досудового розслідування закінчується 17.07. 2020 року та під час досудового розслідування жодній особі не повідомлено про підозру ( а. с. 56 - 57 т.1).
Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що матеріали справи не містять даних, що рішення слідчого було оскаржене до слідчого судді відповідного суду.
Звертаючись в суд із даними позовними вимогами, позивач посилався на те, що бездіяльністю державних органів, яка проявилася у відсутності здійснення досудового розслідування за кримінальним провадженням, за закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування позивач позбавлений можливості захистити свої майнової права, тому він вважає, що йому була завдана моральна шкода, яку позивач ОСОБА_1 просив відшкодувати за рахунок держави, визначивши моральну шкоду у розмірі 668 400 гривень.
Позивач ОСОБА_1 , визначаючи саме такий розмір моральної шкоди, посилався на вартість однокімнатної квартири із врахуванням всіх послуг, які необхідні для придбання квартири. 
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до вимог ст. 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. 
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).
Частиною 2 статті 23 ЦК України визначено що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім?ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від: характеру правопорушення, глибини фізичних та духовних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, з урахуванням інших обставин, які мають суттєве значення відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, а також: стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих обставинах, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо, що вказано у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування моральної шкоди).
         Згідно статей 1166, 1167 ЦК України передбачено, що  шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Право на відшкодування моральної шкоди виникає  за наявності  передбачених законом умов відповідальності  за заподіяну шкоду (загальні умови). 
Це: а) наявність моральної шкоди, як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; б) неправомірні рішення, дії чи бездіяльність заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; г) вина заподіювача шкоди. 
Заподіювач несе відповідальність лише за ту шкоду, яка є наслідком саме його поведінки.
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів, що передбачено стаття 1173 ЦК України.
Отже, обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна та/або орган державної влади. Тому колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції вірно вказано, що відповідач ГУНП в Черкаській області є юридичною особою, органом державної влади і відповідно, позивачем вірно пред`явлено позовні вимоги до ГУ НП в Черкаській області.
Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі норм статті 1173 ЦК України.
За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду не погоджується із доводами апеляційної скарги відповідача щодо відсутності підстав для стягнення моральної шкоди та відмови у задоволенні позову, оскільки із врахуванням всіх обставин справи та наданих позивачем доказів, є всі підстави вважати, що позивачу ОСОБА_1 завдано моральних страждань, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю багаторазового звернення до органів досудового розслідування, прокурора та слідчого судді щодо зобов`язання посадових осіб виконати покладені на них обов`язки згідно вимог КПК України. 
Суд першої інстанції прийшов до вірного та обґрунтованого висновку про часткове задоволення вимог позивача щодо стягнення моральної шкоди, вказавши в рішенні на неможливість здійснювати звичайну щоденну діяльність позивачем, перебування його у напруженому психологічному стані та усвідомлення того, що винні особи встановлені не будуть, його порушені права та майнові інтереси захищені не будуть, а він тривалий час оскаржував дії працівників правоохоронних органів, які не виконували належним чином своїх посадових обов`язків , не проводили необхідних слідчих дій у кримінальному провадженні.
Апеляційний суд вважає, що районним судом вірно встановлено, що з боку посадових осіб органів досудового розслідування внаслідок їхньої бездіяльності, позивачу ОСОБА_1 було завдано моральної шкоди, тягар відповідальності за відшкодування якої покладається на державу Україна згідно вимог чинного законодавства. 
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги Головного управління Національної поліції в Черкаській області щодо відсутності підстав для відшкодування моральної шкоди, оскільки судом першої інстанції вірно вказано, що саме підставою для відшкодування шкоди у даній справі є бездіяльність посадових осіб органу досудового розслідування в частині невиконання покладених на них службових обов`язків, тобто підстави для покладення на державу  в особі органу державної влади - ГУ НП в Черкаській області обов`язку відшкодувати позивачу завдану йому моральну шкоду у зв`язку  з неефективністю  ведення досудового  розслідування кримінального провадження, у якому позивач ОСОБА_1 , є потерпілим. 
Також безпідставними є посилання скаржника - Головного управління Національної поліції в Черкаській області щодо того, що позивачем у даній справі не надано жодного судового рішення про визнання протиправними дій як відповідача так і слідчих, оскільки районним судом обґрунтовано зазначено, що відповідачем у даній справі неефективно та із порушенням вимог кримінального процесуального законодавства проведено досудове  розслідування кримінального провадження, що потягло за собою неефективність досудового розслідування. 
Вказані доводи скаржника спростовуються наданими позивачем доказами, а саме : ухвалами слідчих суддів, які містяться в матеріалах справи ( т. 1 а.с.88- 104) .
Колегія суддів апеляційного суду акцентує увагу, що районний суд абсолютно вірно вказав, що  у цій справі підставою відшкодування позивачу ОСОБА_1 моральної шкоди є не сам факт скасування слідчими суддями прийнятих уповноваженими особами відповідача процесуальних рішень, а встановлена незаконність цих рішень, систематична протиправна бездіяльність згаданих осіб відносно розслідування кримінального провадження, предметом якого, зокрема, є завдання позивачу матеріальних збитків та тривалість досудового розслідування кримінального провадження, яка в кінцевому результаті призвела до його закриття у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування, які відновити, продовжити чи поновити не можливо в силу закону, тому особи, які вчинили протиправні дії не притягнуті до відповідальності та не понесли жодного покарання та відшкодування шкоди потерпілому.
Із матеріалів справи вбачається, що, як встановлено за результатами кримінального провадження, кримінальне провадження завершено у зв`язку зі спливом строку досудового розслідування, яке фактично не проводилось. Такий результат став наслідком неефективного досудового розслідування, проведеного з порушенням розумних та об`єктивно необхідних строків, неналежним виконанням своїх посадових обов`язків працівниками слідчого відділу поліції.
         Отже, апеляційний суд дійшов висновку про  необґрунтованість та безпідставність доводів скаржника - відповідача у справі, тому вимоги апеляційної скарги Головного управління Національної поліції в Черкаській областіне підлягають задоволенню, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача щодо стягнення моральної шкоди.
Стосовно вимог апеляційної скарги адвоката Яцюка М.В., який представляє інтереси позивача, щодо зміни рішення суду та збільшення розміру моральної шкоди, то колегія суддів апеляційного суду вважає, що дані вимоги не конкретизовані скаржником, а тому, враховуючи, що позивачем заявлено вимоги про стягнення 668400 гривень, то дані вимоги в повному обсязі не підлягають задоволенню за встановлених судом обставин. 
Визначений розмір моральної шкоди не обґрунтований належним чином, а посилання позивача та його представника , що за таку суму він матиме можливість придбати житло - однокімнатну квартиру з витратами на її оформлення є безпідставними, оскільки не притягнуто до відповідальності осіб, які вчинили протиправні дії стосовно продажу квартири позивача, тому вартість квартири не може слугувати для визначення розміру моральної шкоди та її стягнення у даній справі.
Апеляційний суд погоджується із розміром моральної шкоди, визначеним судом першої інстанції, яким враховано всі докази, надані сторонами, тому суд і задовольнив частково позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, визначивши розмір моральної шкоди 10 000 грн. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи, наведені в апеляційній скарзі не дають підстав для встановлення неправильності застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, є аналогічними доводам та аргументам позовної заяви, які прийняті до уваги судом першої інстанції та їм дана належна правова оцінка судом. 
Тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Яцюка Максима Васильовича та апеляційної скарги Головного управління Національної поліції в Черкаській області та скасування чи зміни рішення суду і задоволення вимог позивача в повному обсязі.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує  суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку  можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обгрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
 
    Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі представника ОСОБА_1 - адвоката Яцюка Максима Васильовича та апеляційній скарзі Головного управління Національної поліції в Черкаській області доводами колегія суддів апеляційного суду не вбачає, оскільки доводи скаржників не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.
         З  огляду на  вище викладене,  апеляційний суд   вважає, що доводи апеляційної скарги 
ОСОБА_1 - адвоката Яцюка Максима Васильовича та апеляційної скарги Головного управління Національної поліції в Черкаській області не дають підстав для їх задоволення, рішення суду першої інстанції ухвалено із дотриманням норм матеріального та процесуального права, і підстави для його скасування чи зміни відсутні, тому апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - адвоката Яцюка Максима Васильовича та апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Черкаській областіслід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Яцюка Максима Васильовича та апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Черкаській області -  залишити без задоволення.
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду протягом тридцяти днів в порядку та за умов, визначених цивільно - процесуальним законом.

Головуючий Нерушак Л.В.

Судді Бородійчук В. Г.

Єльцов В. О.