П О С Т А Н О В А
                                 І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И

 28 травня 2021 року                                                                                   м. Київ
 
  Справа № 753/3373/21
  Провадження: № 33/824/2317/2021
                                       
Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Невідома Т.О., 
за участю адвоката Ванджурака Романа Васильовича в інтересах ОСОБА_1 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Гриньковського Сергія Петровича в інтересах ОСОБА_2 
 
на постанову Дарницького районного суду м. Києві від 29 березня 2021 року, винесену під головуванням судді Домарєва О.В., 
 
щодо притягнення до адміністративної відповідальності за  ч.1 ст. 173-2 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,
в с т а н о в и л а :
 
Постановою Дарницького районного суду м. Києві від 29 березня 2021 року провадження у справі про притягнення  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП закрито на підставі ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.
Не погодившись із  таким судовим рішенням, 07 квітня 2021 року адвокат   Гриньковський С.П. в інтересах ОСОБА_2 направив апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив скасувати постанову Дарницького районного суду м. Києві від 29 березня 2021 року та прийняти нову постанову, якою  ОСОБА_1 притягнути до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, адвокат   Гриньковський С.П. в інтересах ОСОБА_2   посилався на те, що суд першої інстанції всупереч вимогам ст. 252 КУпАП не забезпечив всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, а тому дійшов необґрунтованого висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП. Суд  першої інстанції розглянув справу, не допитавши свідка, який не зміг  з`явитись в судове засідання та просив відкласти розгляд справи. Також, при розгляді справи не було вислухано пояснення потерпілого ОСОБА_2 , який також не зміг з`явитись до суду, оскільки перебував за межами України. Потерпілий ОСОБА_2 стверджує, що мали місце обставини не допуску його з боку ОСОБА_1 та її знайомого до приміщення будинку, співвласником якого є і ОСОБА_2 , завдання ОСОБА_2 при цьому тілесних ушкоджень, пошкодження його майна, зокрема, дверей та замків,  про що у нього є докази.
  ОСОБА_2 та його адвокат Гриньковський С.П.,будучи належним чином повідомленими про день та час апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явились.
25 травня 2021 року до суду надійшло клопотання адвоката Гриньковського С.П.  в інтересах ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи у зв`язку із занятістю в іншому процесі.
Вирішуючи зазначене клопотання, суд відмічає, що судове засідання, призначене на 17.05.2021 року, було відкладено за аналогічним клопотанням адвоката Гриньковського С.П. в інтересах ОСОБА_2 . 
Суд звертає увагу на те, що в своєму рішенні по справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав на те, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що його безпосередньо стосуються, утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Оскільки адвокат Гриньковський С.П. в інтересах ОСОБА_2 вдруге, діючи на власний розсуд, не з`явився в судове засідання, надавши перевагу іншому процесу,    ОСОБА_2 особисто в судове засідання також не з`явився,  не повідомивши суд про причини неявки, суд розцінює такі дії як зловживання процесуальними права з метою затягнути розгляд справи.
З огляду на викладене, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи у відсутності потерпілого та його адвоката, оскільки це не суперечить положенням статті 268 КУпАП. 
Вислухавши пояснення адвоката Ванджурака Р.В. в інтересах ОСОБА_1 , дослідивши письмові матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд доходить висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно з положеннями ст.ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як убачається із матеріалів справи, 19.01.2021 року приблизно о 20-30 год. за адресою:  АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинила сварку з колишнім чоловіком ОСОБА_2 , в ході якої не впускала останнього до будинку, чим вчинила психологічне насильство.
Приймаючи рішення про закриття провадження у справі про притягнення  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП  на підставі ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, суд першої інстанції виходив із того, що докази, які б підтверджували наявність обставин, які викладені в протоколі, в матеріалах справи відсутні. В матеріалах справи міститься лише заява ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 із сторонньою розпивали спиртні напої, гучно слухали музику, після чого почали пошкоджувати майно, наносити йому тілесні ушкодження, виганяти з будинку, проте ОСОБА_1 зазначені обставини заперечувала, покази останньої підтвердив і її син ОСОБА_3 . Також, судом ураховано, що ОСОБА_1 також звернулась до поліції із повідомленням про вчинення відносно неї домашнього насильства.
З таким висновком  погоджується і  суд апеляційної інстанції.
Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі, тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі, тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Так, у відповідності до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
За приписами  диспозиції ч.1ст.173-2 КУпАП, вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.
 Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Отже, під домашнє насильство, зокрема,психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.
Самі по собі нецензурні висловлювання та образи не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, або якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Матеріали справи свідчать, що протокол про адміністративне правовопорушення відносно ОСОБА_1 було складено на підставі заяви ОСОБА_2 від 19.01.2021 року.
У заяві ОСОБА_2 посилався на те, що 19.01.2021 року о 20:30 год він прийшов зі своїми дітьми до будинку, де ОСОБА_1 зі сторонньою особою розпивала спиртні напої та голосно слухала музику. На зауваження з його боку, ОСОБА_1   відповідала погрозами та почала виганяти його з будинку та завдавати тілесних ушкоджень.
Разом з тим, обставини домашнього насильства, описані у протоколі, не дозволяють зробити висновок про наявність в діях    ОСОБА_1    складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки в ньому не зазначено не лише про характер вчиненого психологічного насильства відносно ОСОБА_2 , а й про можливість завдання чи завдання внаслідок цього шкоди йогопсихічному здоров`ю. 
Обопільні словесні образи та нецензурна лайка в межах довготривалого конфлікту, який склався між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , за відсутності доказів на підтвердження завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілому ? не охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки завдання шкоди в даному випадку є обов?язковою ознакою об?єктивної строни даного проступку.
Наявний в матеріалах справи відеозапис із нагрудної камери працівника поліції лише підтверджує існування між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 довготривалого конфлікту щодо поділу майна подружжя.
 Будь-яких інших доказів на підтвердження факту вчинення   ОСОБА_1 19січня 2021 року адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, за обставин викладених у протоколі, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять.
Допитаний судом першої інстанції в якості свідка син ОСОБА_1 - ОСОБА_3 пояснив, що 19.01.2021 року о 20-30 год. додому прийшов його батько ОСОБА_2 та почав сваритись. У зв`язку з цим його мати ОСОБА_1 викликала працівників поліції. Також, ОСОБА_3 підтвердив, що його матір не била батька, не ламала двері.
Наведені обставини підтвердила і ОСОБА_1 , заперечуючи свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.
Суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст. 245, 251 КУпАП об`єктивно з`ясував обставини даної справи, і,з урахуванням наявних в матеріалах справидоказів, дійшов правильного висновку про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення,  передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги про те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення та ухвалення судового рішення відбувся формально, без всебічного повного й об`єктивного розгляду справи, суд апеляційної інстанції вважає неспроможними, оскільки наявні в матеріалах справи докази та пояснення свідка свідчать про всі обставини вчинення даного правопорушення та його складові. ОСОБА_2   був належним чином повідомлений про розгляд справи, відповідно, мав можливість подати до суду свої письмові пояснення і докази, на які він посилається, як особисто, так і через свого адвоката, який був присутній в судовому засіданні в суді першої інстанції.
 Окрім того, слід звернути увагу на те, що згідно положень КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, при цьому,суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.
Вказані вимоги закону також узгоджуються з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яку національні суди повинні враховувати при здійсненні правосуддя.
Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини («Малофеєв проти Росії» та «Карелін проти Росії»), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу. У такому випадку справа про адміністративне правопорушення має бути закрита у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.
Статтею 62 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав та основних свобод людини передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на її користь та кожна людина вважається невинною доти, поки її вину не доведено згідно з законом.
Європейський суд з прав людини у рішеннях від 07.11.2002 по справі «Лавентес проти Латвії» та від 08.02.2011 по справі «Берктай проти Туреччини» наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумцій».
 Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
З огляду на викладене, вважаю, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а відтак відсутні підстави для скасування постанови Дарницького районного суду м. Києві від 29 березня 2021 року.
 
Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя 
 
П О С Т А Н О В И Л А :
 
Апеляційну скаргу адвоката Гриньковського Сергія Петровича в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.
 Постанову Дарницького районного суду м. Києві від 29 березня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                            Т.О. Невідома