ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4092/21 Справа № 207/171/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Погребняк Т. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2021 року        Дніпровський Апеляційний суд у складі:                  головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
               суддів        - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди,
за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції Національної поліції України
на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 листопада 2020 року, -
В С Т А Н О В И В:

23 січня 2020 року Департамент патрульної поліції Національної поліції України звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, в якій просить суд стягнути з відповідача на користь Департаменту патрульної поліції майнову шкоду в розмірі 4159 грн. 75 коп., та витрати, пов`язані з розглядом справи в суді: судовий збір в сумі 1921 грн. 00 коп.(а.с.2-5). 

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 листопада 2020 року у задоволенні позовних вимог Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди - відмовлено (а.с.109-114). 

Не погодившись з рішенням суду, Департамент патрульної поліції Національної поліції України  подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив, рішення суду скасувати та задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. 

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково.

Судом 1 інстанції встановлено, що наказом Департаменту патрульної поліції від 15.06.2018 № 568 о/с (а.с. 67) ОСОБА_1 призначений на посаду поліцейського взводу № 2 роти тактико-оперативного реагування управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції. Наказом ДПП від 28.11.2018 № 1146 о/с (а.с. 68) відповідач призначений на посаду поліцейського взводу № 1 роти № 2 батальйону № 2 Управління.
28.10.2018 згідно з розстановкою сил та засобів взводу № 1 роти № 2 батальйону № 2 Управління екіпаж «213», у складі рядового поліції ОСОБА_1 , капрала поліції ОСОБА_2 та рядового поліції ОСОБА_3 , заступив на нічне чергування відповідно до розстановки сил та засобів Управління з 28.10.2018 по 29.10.2018. Перед заступанням на чергування для належного виконання завдань та функцій поліції ОСОБА_1 отримав нагрудний відеореєстратор DМ № 4549, у справному стані, що підтверджується копією відомості видачі відеореєстратора від 27.10.2018 (а.с. 69), яка містить підпис ОСОБА_1 про отримання. Під час несення служби 28.10.2018, близько 01:30 вказаним екіпажем патрульної поліції на службовий планшет було отримано виклик «Інші тілесні ушкодження» адресою АДРЕСА_1 . У електронній картці було вказано, що заявник переслідує підозрюваних. Прибувши на місце події о 01:40 поліцейським було виявлено осіб в кількості 6-8 чоловік та заявника, який вказав на вищевказаних громадян, як на осіб, що брали участь у побитті його знайомого. Під час затримання громадян, останні намагалися втекти з місця події. Рядовим поліції ОСОБА_1 та рядовим поліції ОСОБА_3 було прийнято рішення про переслідування вищевказаних осіб. При подоланні перешкод, а саме підйому на міст в напрямку лівого берегу, який на той час перебував на ремонті, та переслідуючи декілька кілометрів у пішому порядку осіб було затримано. На місці події після затримання осіб було виявлено відсутність нагрудного відеореєстратора DМ № 4549, який був закріплений на однострої рядового поліції ОСОБА_1 . Обстеживши місце затримання та весь шлях переслідування відеореєстратора БМ № 4549 виявлено не було.
В подальшому, рядовим поліції ОСОБА_1 було написано заяву у Соборному ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області щодо вказаної події, яка зареєстрована у журналі єдиного обліку в органах і підрозділах внутрішніх справ України заяв і повідомлень про вчинення кримінальних правопорушень та інших подій за № 41130 від 28.10.2018 (а.с. 70), що підтверджується копією протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується, у якому зазначалось про втрату нагрудного відеореєстратора при затриманні особи 28.10.2018 о 01:40-02:40 за адресою АДРЕСА_1 .
За інформацією «Інформаційного порталу Національної поліції України» 28.10.2018 о 07:19 від працівника поліції ОСОБА_1 на спеціальну лінію «102» надійшов телефонний дзвінок «Крадіжка», який було в подальшому перекваліфіковано на «Інша подія» за адресою: АДРЕСА_1 . Останній повідомив, що під час відпрацювання виклику «Інші тілесні ушкодження» та після затримання особи виявив крадіжку нагрудного відеореєстратора. Отримана інформація була внесена до електронної картки та зареєстрована у ЄО Соборного ВП від 28.10.2018 за № 41130. О 07:21 на виклик було направлено екіпаж «313» у складі інспектора взводу № 1 роти № 3 батальйону № 2 Управління лейтенанта поліції ОСОБА_4 та поліцейського взводу № 1 роти № 3 батальйону № 2 Управління рядового поліції ОСОБА_5 , який о 07:27 прибув на місце події та о 07:51 завершив відпрацювання завдання, зазначивши у електронному рапорті про те, що інформація підтвердилась, екіпаж направлено до Соборного ВП для написання заяви, було обстежено ймовірну територію, відеореєстратор не виявлено, крадіжка була скоєна під час виклику «Інші тілесні ушкодження» за адресою: АДРЕСА_2 , скоріш за все коли затримували осіб схожих за орієнтуванням.
Таким чином, поліцейським взводу № 1 роти № 2 батальйону № 2 Управління рядовим Подолянець Павлом Володимировичем було допущено втрату отриманого ним під підпис службового майна, а саме - нагрудного відеореєстратора DМ № 4549.
Відповідно до листа управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ДПП «Про надання інформації щодо балансової вартості службових відеореєстраторів» (а.с. 79) балансова вартість камери DМ № 4549 становить 4159 (чотири тисячі сто п`ятдесят дев`ять) грн. 75 коп.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із недоведеності обставин позову.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна.
Відповідно до ч. 1 , 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Zand v. Austria» (заява № 7360/76, доповідь Європейської комісії з прав людини від 12 жовтня 1978 року), висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]».
Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Згідно з пунктами 1 та 2 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР (далі – Положення), це Положення визначає підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами.
Дія цього Положення поширюється також на осіб рядового та начальницького складу Міністерства внутрішніх справ України.
За вказаним Положенням відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі – військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Правилами ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача – суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. До суду можуть звертатися в інтересах інших осіб органи та особи, яким законом надано таке право. Суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.
Пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження; спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Пунктами 1, 2, 8 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що адміністративна справа – переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір – спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. Позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.
Статтею 17 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Стаття 60 Закону України «Про Національну поліцію» визначає, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
За пунктом 17 ч. 1 ст. 4 КАС України публічна служба – це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Таким чином відповідач у справі, що розглядається, перебуваючи на посаді, що відноситься до публічної служби, завдав шкоду державі в особі Департаменту патрульної поліції шляхом втрати майна у період здійснення ним повноважень, пов`язаних із виконанням його службових обов`язків.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Ураховуючи наведене, колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про можливість вирішення цього спору у порядку цивільного судочинства. Цей спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такий, що пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків.
Відповідний правовий висновок, викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16, провадження № 11-892апп18, від 13 лютого 2019 року № 636/93/14-ц, провадження № 14-524цс18, від 25 січня 2021 року № 727/7203/18, провадження 61-7722св19, від 09 грудня 2020 року № 754/5130/18, провадження 61-5363св19. 
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Виходячи з положень вищезазначених норм права, суд першої інстанції, розглянувши справу у порядку цивільного судочинства, діяв не як суд, встановлений законом.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанцій дійшов помилкового висновку про можливість вирішення даного спору у порядку цивільного судочинства, адже спір, який виник між сторонами, віднесено до юрисдикції адміністративного суду, і такий спір підлягає розгляду в порядку, передбаченому КАС України.
За правилами ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Оскільки суд першої інстанції не встановив природу правовідносин, які виникли між сторонами, неправильно застосував норми процесуального права, судове рішення підлягає скасуванню, а провадження у справі — закриттю.
При цьому, згідно ч. 4 ст. 377 ЦПК України, у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 ч. 1 ст. 255 цього Кодексу суд, за заявою позивача, в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.
Згідно ст. 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної п. 1 ч. 1 ст. 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.
У разі надходження до суду справи, що підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства, після закриття провадження Верховним Судом чи судом апеляційної інстанції в порядку господарського чи адміністративного судочинства, провадження у справі не може бути закрите з підстави, встановленої пунктом 1 ч. 1 ст. 255 цього Кодексу.
На підставі викладеного, колегія суддів роз`яснює Департаменту патрульної поліції його право, протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови, звернутися до Дніпровського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Керуючись ст. 255, 259, 367, 374, 379 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України – задовольнити частково.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 листопада 2020 року – скасувати.

Провадження у справі за позовом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди - закрити.

Повідомити Департамент патрульної поліції Національної поліції України, що розгляд справ такої категорії віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Роз`яснити Департаменту патрульної поліції Національної поліції України його право, протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови, звернутися до Дніпровського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: