ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

10 червня 2021 року	  м. Одеса	Справа № 916/1769/20	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Разюк  Г.П.,
суддів: Колоколова С.І., Савицького Я.Ф.
при секретарі судового засідання Полінецькій В.С.

за участю представників учасників справи: 
від позивача – адвоката Глиняної Г.В. за посвідченням та свідоцтвом №003431 від 19.09.2018, а також ордером серії ОД №636793 від 10.06.2021 та довіреністю від 04.01.2021;    
від відповідача - в порядку самопредставництва заступника директора юридичного департаменту Бондаренка І.О. за посадовою інструкцією від 12.05.2020 та розпорядженням № 721К від 11.06.2015;          
від третіх осіб - адвоката Черкеса В.О. за посвідченням №1513 від 28.11.2008; свідоцтвом №1715 від 03.12.2008 та ордерами серії ОД №№ 584265-584268 від 01.06.2021,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Комплекс „Курортний”
на рішення Господарського суду Одеської області від 07.04.2021, проголошене о 16:14:40 суддею Желєзною С.П. у м. Одесі, повний текст якого складено 15.04.2021
у справі № 916/1769/20
за позовом скаржника
до Одеської міської ради
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 
про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та зобов`язання вчинити певні дії, –
В С Т А Н О В И В :

У червні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю(далі – ТОВ) „Комплекс „Курортний” звернулось до Господарського суду Одеської області із позовною заявою до Одеської міської ради з вимогами (в редакції позову від 2.07.2020 –т.1, а.с.37-44) про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та знаходиться у користуванні позивача на підставі договору оренди землі від 19.08.2004, шляхом відновлення проїзду та демонтажу паркану, залізних воріт та трансформаторної підстанції, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 з боку будинків, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 ; зобов`язання відповідача демонтувати паркан, залізні ворота та трансформаторну підстанцію, встановлені на земельній ділянці, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з боку будинків, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , 2/2, АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 . Уточнення позову від 18.03.2021 (т.3,а.с.1-9) судом залишено без розгляду, а в задоволені клопотання про залучення співвідповідача Обслуговуючого кооперативу Дачно-Будівельний кооператив «Берег» відмовлено ухвалою від 22.03.2021
Правовою підставою позову визначено статті 16, 319, 387, 391 Цивільного кодексу України та обґрунтовано фактом розміщення спірних об`єктів, в тому числі, у межах земельної ділянки, яка знаходиться у користуванні позивача на умовах оренди, що має наслідком неможливість вільного доступу позивача до орендованої земельної ділянки.
Ухвалою місцевого господарського суду від 14.08.2020 до участі у справи в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .  
Рішенням Господарського суду Одеської області від 07.04.2021 у позові відмовлено, з огляду на те, що обраний позивачем речово-правовий спосіб захисту порушених прав при зверненні до суду із вимогою про усунення перешкод у користуванні орендованою земельною ділянкою не підлягає застосуванню через наявність між ТОВ „Комплекс „Курортний” та Одеською міською радою договірних правовідносин, а також враховуючи недоведеність позивачем факту вжиття відповідачем взагалі будь-яких заходів, які мають наслідком неможливість використання позивачем орендованої земельної ділянки.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням місцевого господарського суду, позивач звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
На думку скаржника, рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки його прийнято із суттєвим порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.
Зокрема, скаржник вважає, що судом першої інстанції безпідставно не враховано той факт, що обраний позивачем спосіб захисту не суперечить положенням ст. 5 ГПК України, ст. 152 ЗК України, ст. 27 Закону України «Про оренду землі» та призвів би до відновлення стану орендованої позивачем ділянки, який існував до порушення прав.
На думку скаржника, місцевим господарським судом порушено положення ст.ст. 73, 86 ГПК України, оскільки не надано належної оцінки наданим позивачем графічним матеріалам та технічному звіту №17/1 від 01.06.2020 про виконання топографічно-геодизичних робіт за адресою АДРЕСА_1 , виконаному інженером землевпорядником Маріновим О.Л.
Крім того за твердженням скаржника, судом першої інстанції не досліджено п.8.1 договору оренди землі від 19.08.2004, яким встановлено обмеження – заборона будівництва об`єктів на земельній ділянці площею 935 кв.м. та ті обставини, що на відповідній земельній ділянці встановлені залізні ворота, які стикуються з огорожею та перешкоджають доступу до земельної ділянки площею 25250 кв.м..
Також апелянт стверджує, що судом першої інстанції порушено низку норм процесуального права, а саме: ст.ст. 42, 71, 177, 182, 202 ГПК України, оскільки неправомірно відмовлено у задоволенні клопотання позивача від 04.11.2020 про виклик до суду спеціаліста-інженера землевпорядника Марінова О.Л., для надання пояснень по технічному звіту №17/1 від 01.06.2020, у прийнятті уточненої позовної заяви від 18.03.2021, а також у задоволенні клопотання представника позивача від 07.04.2021 про відкладення розгляду справи на іншу дату.
Представник третіх осіб надіслав відзив на апеляційну скаргу, в якому спростовує її доводи та  зазначає про те, що:
- позивачем обрано невірний спосіб захисту;
- позивачем не доведено, що саме Одеська міська рада порушує права позивача;
- позивач втратив право на користування земельною ділянкою площею 0,0935га у 2009 році;
- позивач вводить в оману суд щодо порушення його прав орендаря земельної ділянки площею 2,5250   га через відсутність доступу до відповідної земельної ділянки, оскільки такої ділянки не існує, як і не існує права оренди у позивача.
До відзиву представником третіх осіб додано докази на підтвердження того, що земельної ділянки площею 2,5250 га не існує як об`єкта цивільних прав, оскільки її поділено і утворено нові земельні ділянки, які належать іншій юридичній особі. Клопотання представника третіх осіб про залучення до матеріалів справи додаткових доказів, наданих разом з відзивом, колегією не задоволене на підставі ч.3 ст.269 ГПК України через не надання доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції. 
Крім того, представником третіх осіб заявлено клопотання про визнання процесуальної поведінки позивача з подання позову та оскарження рішення суду зловживанням процесуальними правами в порядку ст.ст. 43, 169 ГПК України, яке колегією суддів відхилено, як необгрунтоване, оскільки відповідні права позивача гарантовано Конституцією України та передбачено чинним ГПК України і не можуть вважатися незаконними.
Також до суду апеляційної інстанції надійшов відзив від Одеської міської ради, в якому остання заперечує проти задоволення апеляційної скарги, зазначає, що вимоги до неї є необґрунтованими та безпідставними, а відтак просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзивів на неї, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представників учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла до наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, 19.08.2004 між Одеською міською радою (Орендодавець) та ЗАТ ,,Валентина” (Орендар) укладено договір оренди землі, посвідчений приватним нотаріусом Одеської міської ради Криворотенко Л.І. та зареєстрований в реєстрі за №8491, відповідно до п. п. 1.1, 2.1 якого Орендодавець надає, а Орендар приймає у строкове платне володіння, користування земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . В оренду передається земельна ділянка загальною площею 29   273,00 кв.м., а саме: земельна ділянка, площею 25   250 кв. м., - для експлуатації та обслуговування будівель та споруд курсової бази; земельна ділянка, площею 3   088,00 кв. м., - для улаштування запроектованої вулиці; земельна ділянка, площею 935,00 кв. м., - для організації проїзду.
Згідно з п. 3.1 договору оренди землі від 19.08.2004 строк користування Орендарем земельною ділянкою, площею 25   250 кв. м. встановлено в 50 років; строк користування земельними ділянками площею 3   088,00 кв. м та 935,00 кв. м - 5 років.
29.09.2004 між Одеською міською радою та ЗАТ ,, ОСОБА_5 ” підписано акт приймання-передачі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , згідно договору оренди землі від 19.08.2004. 
Протягом дії договору щодо земельної ділянки площею 935,00 кв.м., на якій на теперешній час і розташовано об`єкти, знесення яких і вимагає товариство, останнє не використало її за призначенням та не організувало передбачений договором проїзд.
04.07.2012 Одеське міське управління земельних ресурсів листом №01-18/1205-04 із посиланням на умови договору оренди землі від 19.08.2004 повідомило ТОВ "Комплекс "Курортний" про необхідність повернення Одеській міській раді земельних ділянок площею 3088,00 кв. м. та 935,00 кв. м.
Товариство не погодилося та звернулось з позовом про поновлення строку дії вказаного договору в частині оренди земельних ділянок площею 3088 кв.м. та 935   кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . 
Рішенням Господарського суду Одеської області від 03.11.2012 у справі №5017/2584/2012 позовні вимоги ТОВ "Комплекс "Курортний" до Одеської міської ради, Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської міської ради було задоволено, проте чинною постановою Одеського апеляційного господарського суду від 15.01.2013 це рішення скасовано і в задоволенні позовних вимог відмовлено. 
Також, рішенням Господарського суду Одеської області від 10.09.2020 у справі №916/3310/19, яке 06.10.2020 набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позовних вимог ТОВ „Комплекс „Курортний” до Одеської міської ради за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про внесення змін до п.3.1 договору оренди землі від 19.08.2004, зокрема, викладення його в наступній редакції: ,,3.1. Зазначена земельна ділянка, загальною площею 29273 кв.м надається у володіння і користування орендаря, в тому числі: земельна ділянка, площею 25250 кв.м, терміном на 50 (п`ятдесят) років до 19 серпня 2054 року, для експлуатації та обслуговування будівель і споруд курсової бази; земельна ділянка, площею 3088 кв.м, терміном на 5 (п`ять) років до 24 червня 2024 року, для улаштування запроектованої вулиці; земельна ділянка, площею 935 кв.м, терміном на 5 (п`ять) років до 24 червня 2024 року, для організації проїзду", оскільки встановлено, що строк дії договору від 19.08.2004 в частині оренди земельних ділянок площею 3088   кв.м та 935 кв.м закінчився ще 29.09.2009. 
Відповідно до п. 1 Статуту ТОВ „Комплекс „Курортний”, затвердженого рішенням загальних зборів, яке оформлено протоколом №27/1 від 27.04.2017 товариство створено шляхом реорганізації ЗАТ „Валентина” у ТОВ „Комплекс „Курортний” /т1, а.с.8/ та є його правонаступником, інформація про що також міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, отже відповідно до договору оренди землі від 19.08.2004 в його чинній частині, позивач має право користування лише земельною ділянкою 0,25250 кв.м.
З інформаційної довідки з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 05.06.2020 вбачається, що земельна ділянка (кадастровий номер 5110137500:51:003:0082), загальною площею 0,0935 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належала до земель комунальної власності і була виділена для організації проїзду позивачу, одначе після завершення дії договору оренди іншім особам у такому вигляді не передавалася, а отже припинила своє існування як об`єкт цивільних прав.
Натомість, з інформаційної довідки з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 05.06.2020 вбачається, що ОСОБА_1 на праві власності  належить земельна ділянка, площею 0,08 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; ОСОБА_4 на праві власності  належить земельна ділянка, площею 0,08 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 ; ОСОБА_2 на праві власності  належить земельна ділянка, площею 0,08 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 ; ОСОБА_3 на праві власності належить земельна ділянка, площею 0,08 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_5 . При цьому, з інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що за вказаними адресами розташовані об`єкти нерухомого  майна, які на праві власності належать третім особам. 
Крім того, як повідомлено Приморською райдержадміністрацією позивачу, рішенням Одеської міської рада від 27.08.2014 № 5286-VI земельна ділянка за адресою АДРЕСА_3 площею 82,5 кв.м включена до Переліку спеціальних земельних ділянок паркування транспортних засобів на території м.Одеси, що віднесено до відання Комунального підприємства «Одестранспарксервіс».
Позивач зазначає, що на орендованій ним земельній ділянці встановлена огорожа (паркан) та трансформаторна підстанція, які перешкоджають товариству використовувати земельну ділянку у господарській діяльності, крім того, на проїзді до ділянки встановлені залізні ворота, в результаті чого позивач не має доступу до земельної ділянки з боку вул. Гагарінське плато. Викладені обставини стали підставою для звернення ТОВ „Комплекс „Курортний” до суду із даними позовними вимогами. 
Проте, зі складених на замовлення позивача планів-схем розташування земельних ділянок /т.1, а.с 96,97/ вбачається, що спірні об`єкти знаходяться за межами земельної ділянки площею 0,25250 кв.м., а отже не можуть порушувати право позивача щодо володіння нею та користування. 
Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів викладений у ст. 16 Цивільного кодексу України.
Відповідно до норми ст. 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема, є: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 ЦК України). Вказані способи захисту можуть бути реалізовані шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів, відповідно.
Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.
Предметом негаторного позову є вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися та розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом.
Підставою для звернення з негаторним позовом є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. При цьому, для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей.
Однією з умов подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.
Відповідно до ст. 13 Конвенції особа має право саме на ефективний спосіб захисту прав і це означає, що вона має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.
Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові ВП ВС від 18.12.2019 у справі №522/1029/19 однією з умов застосування як віндикаційного, так і негаторного позову - відсутність у позивача з відповідачем договірних відносин. В іншому разі захист порушеного права здійснюється за допомогою зобов`язально-правових способів. (п.114 постанови)
Як уже було зауважено, позовні вимоги товариства обґрунтовані положеннями статті 391 Цивільного кодексу України, якими унормовано, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Водночас, як вірно встановлено місцевим господарським судом, між сторонами у справі укладено договір оренди земельної ділянки від 19.08.2004, на підставі якого у користуванні позивача перебуває земельна ділянка площею 2,5220 га, що, відповідно, виключає можливість застосування до спірних правовідносин обраний позивачем спосіб захисту. Доказів розірвання відповідного договору, або визнання його недійсним матеріали справи не містять. 
Також матеріали справи не містять належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 73,75,77 ГПК України, порушення його прав та того, що саме Одеська міська рада їх вчинила.
За таких обставин, судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду стосовного того, що позов ТОВ „Комплекс „Курортний” не підлягає задоволенню. 
Щодо тверджень апелянта про не дослідження місцевим господарським судом п. 8.1 договору оренди землі від 19.08.2004, яким встановлено обмеження – заборона будівництва об`єктів на земельній ділянці площею 935 кв.м., то вони колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки стосуються земельної ділянки право користування позивача на яку було припинено, що підтверджується преюдиційними в силу ч. 4 ст. 75 ГПК України судовими рішеннями у справах №5017/2584/2012 та № 916/3310/19, а відтак позивач не є її орендарем, не має до неї жодного відношення і розташування тих чи інших об`єктів на ній не може порушувати його право.
Колегія суддів не вбачає порушень і норм процесуального права у відмові місцевим господарським судом у задоволенні клопотання представника позивача від 07.04.2021 про відкладення розгляду справи на іншу дату та розгляді справи за відсутності його представника, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість закінчення розгляду справи за відсутності представника позивача на підставі наявних у справі доказів.
Крім того, судом першої інстанції правомірно відмовлено у прийнятті уточненої позовної заяви позивача від 18.03.2021, оскільки останній фактично змінив передмет і підстави первісного позову і в новій редакції він фактично є новим іншим позовом до інших осіб, при цьому позивач не позбавлений права звернутись з цим позовом у загальному порядку.
Доводи скаржника, щодо не надання належної оцінки судом першої інстанції наданим позивачем графічним матеріалам та технічному звіту №17/1 від 01.06.2020 про виконання топографічно-геодизичних робіт за адресою АДРЕСА_1 та щодо неправомірної відмови судом у задоволенні клопотання позивача від 04.11.2020 про виклик до суду спеціаліста-інженера землевпорядника Марінова О.Л. для надання пояснень по відповідному звіту не заслуговують на увагу, оскільки висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом не впливають на остаточний висновок суду.
Інші твердження скаржника про порушення судом першої інстанцій норм процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення не знайшли свого підтвердження за результатами перегляду справи в апеляційному порядку.
З огляду на викладене, враховуючи, що місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а також те, що доводи апелянта не є підставою для скасування рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення Господарського суду Одеської області від 07.04.2021 у даній справі слід залишити без змін.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати скаржника по сплаті судового збору за її подання і розгляд не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
          Рішення Господарського суду Одеської області від 07.04.2021 у справі №916/1769/20 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Комплекс „Курортний” – без задоволення.  
Відповідно до ст. 284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів, які обчислюються у відповідності до ст. 288 ГПК України.
Повний текст постанови складено 15.06.2021 о 16.00.          

Головуючий суддя                                                  Г.П. Разюк         
Суддя                                                                                 С.І. Колоколов
Суддя                                                                                  Я.Ф. Савицький