ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

20 травня 2021 року                                                                                м.Суми
                                                               Справа №591/1578/19 
                                                               Номер провадження 22-ц/816/550/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Собини О. І. 
сторони: 
позивач – Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач –  ОСОБА_1 ,
розглянув у приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку письмового позовного  провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства  комерційний банк «ПриватБанк»
на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 14 грудня 2020 року, ухвалене у складі судді Сидоренко А.П., в приміщенні Зарічного районного суду м. Суми, повний текст рішення складено 18 грудня 2020 року,
В С Т А Н О В И В:
       14 березня 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі – АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 20 червня 2011 року відповідач отримав кредит у розмірі 14 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.
Так як відповідач порушив взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, виникла заборгованість, яка станом на 24 лютого 2019 року становить 442 832 грн 91 коп. та складається: із заборгованості за кредитом – 14 361 грн 14 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом – 423 708 грн 31 коп., заборгованості за пенею та комісією – 4763 грн 46 коп.
Просить стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 127 517 грн 09 коп. за кредитним договором № б/н від 20 червня 2011 року, яка складається з наступного: 14 361 грн 14 коп. – заборгованість за кредитом; 113 155 грн 95 коп. – заборгованість по процентам за користування кредитом з 20 червня 2011 року по 31 серпня 2017 року; та стягнути судові витрати.
Зарічний районний суд м. Суми заочним рішенням від 30 вересня 2019 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задовольнив: стягнув з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 127 517 грн 09 коп. та судовий збір в сумі 1921 грн 00 коп.
Зарічний районний суд м. Суми ухвалою від 20 січня 2020 року заяву представника ОСОБА_1 – адвоката Шпакова А.О. про перегляд заочного рішення Зарічного районного суду м. Суми від 30 вересня 25019 року по справі № 591/1578/19 задовольнив.
Скасував заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 30 вересня 2019 року у вказаній справі.
Зарічний районний суд м. Суми рішенням від 14 грудня 2020 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовив.
       В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на те, що рішення суду ухвалене без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, з порушенням норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі; судові витрати покласти на відповідача.
       В доводах апеляційної скарги зазначає, що відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі – зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору або не після несплати чергового платежу. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14 та позицією Верховного Суду по справі № 591/8058/15-ц від 01 березня 2018 року. А тому вважає, що перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки, тобто з 01 вересня 2017 року, а позов подано до суду в 2019 році – в межах 3 років.
       Крім того, звертає увагу суду на те, що як вбачається з виписки про рух коштів за картрахунками, відповідач активно користувався картками №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 : здійснював поповнення карт в терміналі самообслуговування, здійснював оплату товарів картами в торгових точках та інше, що підтверджує факт отримання відповідачем даних карт, так як деякі операції не можливо здійснити без карти.
               Зазначає, що відповідач не заперечував факт отримання ним вказаних кредитних карток.
               Враховуючи, що відповідач користувався карткою, строк якої до останнього дня 08/17 року, а позивач звернувся із позовом у 2019 році, то висновок суду першої інстанції про сплив позовної давності, на думку позивача, суперечить матеріалам справи.
        Від представника ОСОБА_1 – адвоката Шпакова А.О. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду – залишити без змін.
        Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з вказаним позовом після спливу трирічного строку позовної давності, про застосування якої просив представник відповідача.
Проте повністю погодитися з такими висновками місцевого суду не можна, так як вони не відповідають обставинам справи та суд дійшов їх з неправильним застосуванням норм матеріального права.
               Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що 20 червня 2011 року між сторонами укладено кредитний договір № б/н шляхом оформлення й підписання Анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку та довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», за яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку – кредитка «Універсальна» (а. с. 19-20, Т.1).
               Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 20 червня 2011 року, з умовами якої відповідач погодився, про що свідчить його особистий підпис на вказаній довідці, зазначено тип картки –VISA Classiс, тип кредитної лінії – відновлювальна, пільговий період (нарахування процентів здійснюється за ставкою 0,01 % річних) – 30 днів по кожній витраті, базова відсоткова ставка – 3,0% на місяць (розраховується на залишок непростроченої заборгованості, виходячи із розрахунку 360 днів на рік), розмір щомісячних платежів 7% від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості, строк внесення платежів – до 25 числа місяця, наступного за звітним. Пеня за несвоєчасне погашення заборгованості = пеня (1)+ пеня (2), де пеня (1) = (базова процентна ставка по договору)/30 – нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн на місяць, нараховується 1 раз на місяць, при наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при наявності прострочення на суму 50 грн і більше. Штраф при порушенні строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів: 500 грн + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих процентів та комісій (а. с. 20, Т. 1). 
До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, які відповідачем не підписані (а. с. 21-44, Т. 1).
               Відповідно до довідки банку за вказаним кредитним договором ОСОБА_1 були надані наступні кредитні картки №№: НОМЕР_1 (дата відкриття – 20 червня 2011 року, термін дії -10/14); НОМЕР_2 (дата відкриття – 25 жовтня 2011 року, термін дії – 05/15); НОМЕР_3 (дата відкриття – 08 листопада 2013 року, термін дії – 05/17); НОМЕР_4 (дата відкриття – 22 серпня 2013 року, термін дії – 08/17 (а. с. 74 на звороті, Т. 2).
               Також банк надав довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки та виписку з банківського рахунку (а. с. 144-151, Т. 1; а. с. 14, Т. 2).
               Згідно з випискою по рахунку відповідач 03 лютого 2015 року в рахунок погашення кредитної заборгованості вніс 500 грн (а. с. 150, Т. 1). 
               Відповідно до наданого АТ КБ «ПриватБанк» розрахунку заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 24 лютого 2019 року становить 442 832 грн 91 коп., та складається із: заборгованості по кредиту – 14 361 грн 14 коп., заборгованості по процентам 423 693 грн 67 коп., в т.ч. несплачені проценти на поточну заборгованість - 14 грн 64 коп., несплачені проценти на прострочену заборгованість – 423 693 грн 67 коп., пеня – 4763 грн 46 коп. При цьому банк просить стягнути заборгованість в сумі 127 517 грн 09 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом – 14 361 грн 14 коп., заборгованості по процентам з 20 червня 2011 року по 31 серпня 2017 року в сумі 113 155 грн 95 коп. (а. с. 17-18, Т. 1). 
       Частиною 1 статті 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до положень  ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст. ст. 526, 529 ч. 1 ЦПК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 
Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги банк послався на Умови та правила надання банківських послуг, проте оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що саме додані до позовної заяви Умови та правила розумів ОСОБА_1 , ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву від 20 червня 2011 року, то вони не можуть братися до уваги.
Відповідач, підписуючи анкету-заяву від 20 червня 2011 року та Довідку про умови кредитування, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловив свою згоду з формою договору та його умовами. З розрахунку заборгованості та виписки з банківського рахунку також вбачається, що відповідач вносив кошти на погашення заборгованості. 
       Як вбачається з виписки по картковому рахунку (банківського рахунку, на якому обліковуються операції з використанням платіжних карт) відповідач користувався вказаними кредитними картками, в тому числі, карткою № НОМЕР_3 з терміном дії - 05/17, по якій останній платіж було здійснено 03 лютого 2015 року на суму 500 грн та карткою № НОМЕР_4 з терміном дії - 08/17, по якій 15 квітня 2014 року він отримав готівкові кошти в банкоматі на суму 150 грн (а. с. 148 за звороті; 150, Т. 1). Вказане спростовує твердження відповідача, що він отримував лише одну картку у 2011 році зі строком дії до 2013 року. 
       Місцевий суд помилково вважав, що банк не довів, що позичальник отримав від банку більше, ніж 1000 грн кредитних коштів. Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти вбачається, що старт карткового рахунку № НОМЕР_1 відбувся 20 червня 2011 року, в подальшому кредитний ліміт змінювався і 23 грудня 2013 року він був збільшений до 14 500 грн. Факт використання кредитних коштів у вказаному розмірі підтверджується розрахунком заборгованості та випискою з банківського рахунку, яка за своєю суттю є первинним банківським документом.
       В суді першої інстанції представником відповідача – адвокатом Шпаковим А.О. було заявлено  про застосування до спірних правовідносин наслідків пропуску строків позовної давності (а. с. 212-220, Т. 1). 
       Ст. 256 ЦК України передбачає, що позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
       Згідно ст. 257 ЦПК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
       Відповідно до положень ст. 258 ЦПК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). 
       У пункті 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження №14-10цс18) зазначено, що якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.
Верховний Суд України неодноразово робив висновки про те, що за договором, який визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору (зокрема у постановах: від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14; від 17 вересня    2014 року у справі № 6-95цс14; від 24 вересня 2014 року у справі № 6-103цс14, від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-134цс14; від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15).
Суд першої інстанції, застосовуючи строк позовної давності та повністю відмовляючи банку у стягненні заборгованості виходив з того, що остання сплата за кредитом відповідачем була здійснена 03 лютого 2015 року, а банк звернувся до суду з позовом 14 березня 2019 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності. Однак такий висновок суду є помилковим, оскільки позовна давність щодо повернення кредиту в повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки (08/17), а не після сплати останнього платежу. 
Враховуючи, що відповідач підписав довідку про умови кредитування від 20 червня 2011 року, то договір банківського кредиту є узгодженим сторонами на умовах, викладених у вказаній довідці.
Як вже було зазначено, згідно довідки про умови кредитування від 20 червня 2011 року було визначено обов`язок відповідача сплачувати заборгованість щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості, але не менше 50 грн та не більше залишку заборгованості та встановлено строк внесення щомісячних платежів – до 25 числа місяця, наступного за звітним.
Позичальник належним чином умови кредитного договору не виконував внаслідок чого утворилась заборгованість. 
Згідно розрахунку банку, починаючи з 31 жовтня 2014 року утворилася заборгованість по тілу кредиту на загальну суму 14361 грн 14 коп. та банком з цього часу визначено розмір обов`язкового щомісячного платежу у сумі 375 грн 97 коп. 
Оскільки сторони встановили строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі кредитного договору, а боржник не виконував свої зобов`язання за кредитним договором, то починаючи з 26 листопада 2014 року розпочався перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування. З позовом до суду банк звернувся 14 березня 2019 року, а тому щодо стягнення щомісячних платежів по кредитному договору за період з 26 листопада 2014 року по 13 березня 2016 року банк пропустив строк звернення до суду. 
Отже, з ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість по тілу кредиту у межах трирічного строку позовної давності - з 14 березня 2016 року і всі чергові платежі по тілу кредиту за договором після цієї дати, тобто по 26 лютого 2018 року, на загальну суму 9023 грн 28 копійок (375,97 грн х 24).       
       Стосовно стягнення заборгованості по процентам колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
       Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому до виплати відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.
       Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. 
       За умовами кредитного договору та як вбачається з Довідки про умови кредитування сторони погодили щомісячну сплату процентів за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, при цьому кінцевий строк повернення кредиту визначений як закінчення строку дії картки. Як вбачається з довідки, наданої банком, строк дії останньої, наданої відповідачу за кредитним договором від 20 червня 2011 року кредитної карти № НОМЕР_4 - до 08/17 року.
       Відтак, у межах строку кредитування - до 31 серпня 2017 відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними платежами) до 25 числа кожного місяця. Починаючи з 01 вересня 2017 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором.
Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
       Банк просив стягнути заборгованість по процентам за користування кредитними коштами за період з 20 червня 2011 року по 31 серпня 2017 року.
Відтак, підлягають стягненню з відповідача проценти за користування кредитом у межах строку позовної давності з 14 березня 2016 року 31 серпня 2017 року, виходячи з погодженої сторонами процентної ставки 36 % річних (3 % на місяць). 
       Таким чином, з 14 березня 2016 року по 31 серпня 2017 року, розмір заборгованості по процентам за користування кредитом визначається на рівні 36 % річних (3% на місяць) та становить: 4827,45 грн (9023,28 грн х 36 % : 360 х 535 день). 
Отже, виходячи з викладеного, рішення суду першої інстанції на підставі п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк» та з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 20.06.2011 року у розмірі 13 850 грн 73 коп., яка складається з заборгованості по тілу кредиту в сумі 9023 грн 28 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 4827 грн 45 коп.
Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Отже, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог та апеляційної скарги з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню судові витрати в розмірі 208 грн 66 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 312 грн 99 коп. за подання апеляційної скарги, а всього на загальну суму 521 грн 65 коп. 
У зв`язку зі скасуванням рішення суду підлягає скасуванню і додаткове рішення Зарічного районного суду м. Суми від 25 березня 2021 року в даній справі, яким було вирішення питання щодо розподілу судових витрат.
Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
       Представником ОСОБА_1  – адвокатом Шпаковим А.О. суду першої інстанції  у відзиві на позовну заяву було подано  попередній розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, в подальшому  надано договір про надання правової допомоги від 25 жовтня 2019 року, укладений між  ОСОБА_1  та адвокатом Шпаковим А.А., копію прибуткового касового ордеру, акт наданих послуг за договором про надання правової допомоги від 25 жовтня 2019 року (а. с. 135-140, Т. 2).
       Крім того, суду апеляційної інстанції представником відповідача також подано клопотання про відшкодування понесених витрат на правничу допомогу, надано копію договору про надання правової допомоги від 29 березня 2021 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Шпаковим А.П., на представництво інтересів ОСОБА_1 в Сумському апеляційному суді, копію прибуткового касового ордеру та копію акту наданих послуг за Договором про надання правової допомоги від 29 березня 2021 року.
       Відповідно до положень ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Оскільки апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» було задоволено частково, а рішення суду скасовано та ухвалено нове про часткове задоволення позову, з врахуванням складності справи та обсягу необхідних послуг, наданих адвокатом, час, витрачений адвокатом на надання професійної правничої допомоги, а також те, що адвокат Шпаков В.В. був обізнаний з матеріалами справи при підготовці відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь  ОСОБА_1   витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 3000 гривень, а в суді апеляційної інстанції – в сумі 1000 грн, а всього на загальну суму 4000 грн.
Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 1, 4; 381-382 ЦПК України, суд – 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 14 грудня 2020 рокута додаткове рішення Зарічного районного суду м. Суми від 25 березня 2021 року в даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 20.06.2011 року у розмірі 13 850 гривень 73 копійки, яка складається із заборгованості по тілу кредиту в сумі 9023 гривні 28 копійок; заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 4827 гривень 45 копійки.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 521 гривню 65 копійок.
Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь  ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000 гривень.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач                                                         Т.А. Левченко

Судді:                                                                         В.І. Криворотенко        

       О.І. Собина