ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2021 р.                                                                Справа №914/3325/20

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючого (судді-доповідача)                                        Якімець Г.Г.
Суддів:                                                                      Бонк Т.Б.
Матущак О.І.
розглянувши у письмовому провадженні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Явір-Інвест.», вих.№222/21 від 26 лютого 2021 року
на рішення Господарського суду Львівської області від 10 лютого 2021 року (підписане 15.02.2021), суддя Кітаєва С.Б.
у справі № 914/3325/20
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Пьотінгер Україна», м. Бориспіль, Київська область
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Явір-Інвест.», с. Бердихів, Яворівський район, Львівська область
про стягнення 113 027,14 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції

22.12.2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Пьотінгер Україна»  звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом  до Товариства з обмеженою відповідальністю «Явір-Інвест.» про стягнення 107  367,22 грн. основного боргу, 3 % річних в сумі 2  918,84 грн. та інфляційних втрат в розмірі 2  741,08 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між ТзОВ «Пьотінгер Україна»  (Постачальник) та ТзОВ «Явір-Інвест.» (Покупець) укладено договір поставки №29012020/1 від 29.01.2020. На виконання умов даного договору Постачальник поставив Покупцю товар на суму 199  735,99 грн., проте відповідач (Покупець) в порушення умов договору здійснив лише часткову оплату товару у розмірі 92 368,77 грн., у зв`язку з чим позивач просив суд стягнути з відповідача суму основного боргу 107  367,22 грн., нараховані 2 741,08 грн. інфляційних втрат та 2 918,84 грн. - 3% річних, відповідно до ст.625 ЦК України.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 10.02.2021 року у справі №914/3325/20 (суддя С.Б. Кітаєва) позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Явір-Інвест.» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Пьотінгер Україна» - 107 367,22 грн. основного боргу, 2 917,46 грн. 3% річних, 2 741,08 грн. інфляційних втрат, 2 101,97грн. судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 159-166).
Рішення суду мотивоване тим, що в порушення умов укладеного між сторонами договору поставки №29012020/1 від 29.01.2020, відповідач здійснив лише часткову оплату позивачу вартості товару, отриманого саме за договором поставки №29012020/1 від 29.01.2020, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість по оплаті вартості отриманого товару в сумі 107  367,22 грн. Водночас, відповідач не посилається на розірвання даного договору поставки, чи визнання його недійсним (повністю чи в частині). Разом з тим, суд прийшов до висновку, що посилання відповідача на відсутність у нього договору поставки №29012020/1 від 29.01.2020 не заслуговують на увагу, не впливають на результат вирішення даного спору і не перешкоджають розглянути спір по суті на підставі наявних у справі доказів. 
Щодо позовних вимог в частині стягнення 3 % річних в сумі 2  918,84 грн. та інфляційних втрат в розмірі 2  741,08 грн., суд здійснивши перерахунок 3 % річних за допомогою програми ЛЗ ПІДПРИЄМСТВО 9.5.3 ТОВ Інформаційно-аналітичний центр ЛІГА, ТОВ ЛІГА: ЗАКОН, 2021 встановив, що дана позовна вимога підлягає до задоволення частково в сумі 2  917,46 грн. В задоволенні решти вимог про стягнення 3 % річних відмовив за безпідставністю. Здійснивши перерахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення інфляційних втрат підлягає до задоволення повністю у заявленій позивачем сумі 2  741,08 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

ТзОВ «Явір-Інвест.» подало апеляційну скаргу, в якій не погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його незаконним та необґрунтованим, прийнятим при неповному з`ясуванні всіх обставин справи. Вказує, що у суді першої інстанції в запереченнях проти розгляду даної справи у порядку спрощеного позовного провадження вих. № 03/20 від 11.01.2021, зазначав про необхідність дослідження оригінального примірника договору поставки №29012020/1 від 29.01.2020 в судовому засіданні із зазначенням ймовірності призначення у справі почеркознавчої експертизи, з метою встановлення відповідності справжності підписів уповноважених на вчинення такого роду правочинів осіб. Відтак, Товариство відповідача не мало жодних підстав посилатися на необхідність розірвання договору поставки №29012020/1 від 29.01.2020, чи визнання його недійсним, оскільки у відповідача в суді першої інстанції були наявними сумніви чи укладеним був договір між тими ж сторонами і на узгоджених між ними умовах. Просить повністю скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 10.02.2021 року у справі № 914/3325/20 із залишенням позову ТзОВ «Пьотінгер Україна» без розгляду. 

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти доводів скаржника, вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, а оскаржуване рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що матеріали справи містять належним чином засвідчену копію договору поставки №29012020/1 від 29.01.2020, який підписано з однієї сторони – директором ТзОВ «Пьотінгер Україна» (Андрущак В.І.), з іншої – директором ТзОВ «Явір-Інвест.» ( ОСОБА_1 ), що підтверджується наявними в матеріалах даної справи витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, отже є уповноваженими особами на вчинення дій від імені юридичної особи, яку вони представляють, в тому числі підписувати договори. Натомість, матеріали справи не містять клопотання (заяви) відповідача про витребування у позивача оригіналу договору поставки, заявленого з підстав наявності сумнівів відповідності поданої копії договору його оригіналу. Позивач звертає увагу суду апеляційної інстанції, що визнання відповідачем факту укладення (підписання) договору згідно зустрічного позову (повернутого ухвалою Господарського суду Львівської області від 01.02.2021) вказує на безпідставність зайнятої в подальшому відповідачем позиції, яка була ним наведена, зокрема, у запереченнях проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження. Позивач стверджує, що матеріалами справи № 914/3325/20 підтверджено, що відповідач в порушення умов договору поставки тільки частково виконав свої грошові зобов`язання за договором. Про ідентифікацію платежів здійснених відповідачем в межах договору поставки №29012020/1 від 29.01.2020 свідчать виставлені позивачем в межах даного договору рахунки на оплату та банківські виписки АТ «Райффайзен Банк Аваль» по рахунку ТзОВ «Пьотінгер Україна», зі змісту яких вбачається проведення ТзОВ «Явір-Інвест.» платежів за запасні частини (товар) згідно виписаних рахунків або договору. Просить залишити без змін рішення Господарського суду Львівської області від 10.02.2021 у справі №914/3325/20, апеляційну скаргу ТзОВ «Явір-Інвест.» - без задоволення.

Апеляційне провадження у справі

Згідно з ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 31.03.2021 року відкрито апеляційне провадження у справі № 914/3325/20 та ухвалено здійснити перегляд рішення Господарського суду Львівської області від 10.02.2021 року у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи згідно з частиною 10 статті  270  Господарського процесуального кодексу України.
За вимогами частини тринадцятої статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Обставини справи

29 січня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Пьотінгер Україна» (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Явір-Інвест.» (Покупець) укладено договір поставки №29012020/1. Згідно із п. 1.1 договору Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця товар у відповідному асортименті, кількості та по цінам в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, а Покупець зобов`язується в порядку та на умовах визначених у цьому договорі, оплатити та прийняти товар (а.с. 6-7).
Відповідно до п. 1.2 загальна сума договору складається з рахунка-фактури та видаткових накладних виписаних протягом дії даного договору.
Ціна товару, який поставляється за цим договором, є договірною та являється узгодженою з моменту підписання уповноваженими представниками сторін видаткової накладної на товар, або з моменту здійснення оплати згідно рахунка-фактури. Розрахунок за кожну поставлену партію товару з моменту одержання та підписання Покупцем (законним представником Покупця) видаткової накладної, здійснюється у безготівковому порядку протягом 30 календарних днів (п.п. 3.1, 3.2 договору).
Пунктами 4.1, 4.2 договору сторони погодили, що передача товару здійснюється протягом 5 (п`яти) робочих днів від дати направлення замовлення Покупця (п. 5.1 договору) для Постачальника та підтверджується видатковою накладною, оформленою відповідно до вимог чинного законодавства України. Моментом виконання обов`язку Постачальника передати товар є момент надання товару в розпорядження Покупця.
Факт приймання товару Покупцем підтверджується видатковою накладною. Приймання товару Покупцем свідчить про факт узгодження обома сторонами асортименту, кількості і ціни товару (п.5.2 договору)
В порядку та на умовах, визначених договором ТзОВ «Пьотінгер Україна» поставило, а ТзОВ «Явір-Інвест.» прийняло (отримало) запасні частини (деталі) до сільськогосподарської техніки загальною вартістю 199 735,99 грн., що підтверджується видатковими накладними (а.с. 9, 11, 13, 15, 17, 19).
ТзОВ «Пьотінгер Україна» звернулося до ТзОВ «Явір-Інвест.» із вимогою від 17.09.2020 вих. №б/н про виконання прострочених грошових зобов`язань за договором поставки № 29012020/1 від 29.01.2020. У вимозі позивач зокрема,  зазначив, що відповідач з порушенням встановленого договором строку оплати товару, розрахувався лише за частину поставленого товару (загалом оплачено 92  368,77 грн.), в зв`язку з чим ТзОВ «Явір-Інвест.» має прострочену заборгованість за отриманий по договору товар у сумі 107  367,22 грн. Дана вимога отримана відповідачем 22 вересня 2020 року (а.с. 33-35).
Відповідно до акта звіряння взаємних розрахунків за період: січень 2020 - листопад 2020 року заборгованість відповідача перед позивачем складає 107 367,22 грн. (а.с. 32).
Предметом даного спору є стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 113  027,14  грн з яких: 107 367,22 грн. основного боргу, 2 741,08 грн. інфляційних втрат та 2  918,84 грн. - 3% річних.

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні  договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).
Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
          Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
          Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України).
Як встановлено судом, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Пьотінгер Україна» (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Явір-Інвест.» (Покупець) укладено договір поставки №29012020/1 від 29.01.2020 року. Відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця товар у відповідному асортименті, кількості та по цінам в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, а Покупець зобов`язується в порядку та на умовах визначених у цьому договорі, оплатити та прийняти товар.
Договір №29012020/1 від 29.01.2020 на підставі якого заявлено позовні вимоги, за своєю правовою природою є договором поставки.
Згідно із частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у обумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. 
За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України).
Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Як визначено ч.ч. 1, 2 ст.692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
Так, у п.3.2 Договору сторони погодили, що розрахунок за кожну поставлену партію товару з моменту одержання та підписання Покупцем (законним представником Покупця) видаткової накладної, здійснюється у безготівковому порядку протягом 30 календарних днів.
Згідно статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За приписами ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
У відповідності до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 610 Цивільного кодексу України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій та підтверджено матеріалами даної господарської справи, ТзОВ «Пьотінгер Україна» на виконання умов укладеного між сторонами договору поставки №29012020/1 від 29.01.2020 поставило, а ТзОВ «Явір-Інвест.» прийняло товар загальною вартістю 199 735,99 грн., що підтверджується видатковими накладними. Водночас, відповідач з порушенням встановленого договором строку оплати товару, розрахувався лише за частину поставленого позивачем товару в розмірі 92  368,77  грн., а отже частково виконав свої грошові зобов`язання згідно договору поставки.
Разом з тим, з наявних в матеріалах справи платіжних доручень відповідача, рахунків позивача на оплату товару вбачається, що відповідач перерахував позивачу кошти в рахунок оплати вартості товару, отриманого саме за договором поставки №29012020/1 від 29.01.2020.
Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджено факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань по оплаті вартості отриманого товару за договором поставки №29012020/1 від 29.01.2020, колегія суддів вважає підставним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 107  367,22 грн. основного боргу.
Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).
Господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.
У зв`язку з несвоєчасним виконанням ТзОВ «Явір-Інвест.» зобов`язання із оплати вартості поставленого ТзОВ «Пьотінгер Україна» товару за період з 19.03.2020 року по 11.12.2020 року, позивачем згідно поданого розрахунку нараховано відповідачу 3% річних в розмірі 2 918,84 грн.
Місцевий господарський суд перевіривши підстави, строки та правильність нарахування 3% річних, дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення 3% річних підлягає до задоволення частково в розмірі 2  917,46 грн. В задоволенні решти позовних вимог в цій частині суд відмовив за безпідставністю.
Суд апеляційної інстанції перевіривши правильність здійсненого судом першої інстанції розрахунку суми 3 % річних вважає його арифметично вірним.
Отже, суд першої інстанції законно і обґрунтовано прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних в розмірі 2  917,46 грн. 
Щодо нарахування інфляційних втрат нарахованих позивачем в розмірі 2  741, 08 грн., у зв`язку з протермінуванням оплати вартості поставленого товару, колегія суддів враховує таке.
В силу вищенаведених норм чинного законодавства України внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.    Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). 
Відтак, враховуючи положення ч. 2 ст. 625 зазначеного Кодексу, нарахування інфляційних втрат на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
Місцевий господарський суд перевіривши проведені розрахунки суми інфляційних втрат в межах заявленого періоду встановив правомірність до стягнення з відповідача 2  741,08  грн. – інфляційних втрат.
Суд апеляційної інстанції перевіривши правильність здійсненого судом першої інстанції розрахунку суми інфляційних втрат вважає його арифметично вірними. 
Таким чином, місцевий господарський суд підставно дійшов висновку про задоволення позовних вимог у заявленій позивачем сумі та стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 2 741,08 грн.
Щодо покликань скаржника, що у суді першої інстанції в запереченнях проти розгляду даної справи у порядку спрощеного позовного провадження вих. № 03/20 від 11.01.2021, ТзОВ «Явір-Інвест.» зазначало про необхідність дослідження оригінального примірника договору поставки №29012020/1 від 29.01.2020 в судовому засіданні, колегія суддів враховує таке.
Матеріали справи № 914/3325/20 містять належним чином засвідчену копію договору поставки №29012020/1 від 29.01.2020, який підписано з однієї сторони – директором ТзОВ «Пьотінгер Україна» ( ОСОБА_2 ), з іншої – директором ТзОВ «Явір-Інвест.» ( ОСОБА_1 ), що підтверджується наявними в матеріалах даної справи витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, відтак, є уповноваженими особами на вчинення дій від імені юридичної особи, яку вони представляють, в тому числі підписувати договори.
За приписами ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, що передбачає, зокрема, обов`язок кожної із сторін довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому, на кожну із сторін покладається ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Частинами 3, 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України унормовано, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.
У відповідності до вимог ч. 6 ст. 91 ГПК України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу.
Разом з тим, матеріали справи не містять клопотання (заяви) відповідача про витребування у позивача оригіналу договору поставки, заявленого з підстав наявності сумнівів відповідності поданої копії договору його оригіналу.
З огляду на наведене, посилання скаржника на необхідність дослідження оригінального примірника договору поставки №29012020/1 від 29.01.2020 є безпідставними, оскільки, в матеріалах даної справи міститься належно засвідчена копія договору поставки, яка має силу письмового доказу.
Підсумовуючи все вищевказане, колегія суддів зазначає, що доводи скаржника не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги. Ці доводи не спростовують фактів, покладених в основу рішення Господарського суду Львівської області від 10.02.2021 у справі №914/3325/20.
За приписами статті 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).
Таким чином, у господарському процесі обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог чи заперечень, коригується (співвідноситься) з правом суду прийняти чи не прийняти докази в контексті їхнього значення для справи, що і є предметом оцінки господарського суду.
Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Згідно з ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу – без задоволення.

Судові витрати
З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст.ст. 2, 8, 86, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Явір-Інвест.», вих.№222/21 від 26 лютого 2021 року залишити без задоволення, рішення Господарського суду Львівської області від 10.02.2021 року у справі № 914/3325/20 – без змін.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.
Справу повернути в господарський суд Львівської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. 
Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий (суддя-доповідач)                                                   Якімець Г.Г.

Суддя                                                                                          Бонк Т.Б.

Суддя                                                                                          Матущак О.І.