ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

08 червня 2021 року                                                                м. Чернівці
справа № 715/305/21
провадження №22-ц/822/622/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого Височанської Н.К.
суддів: Лисака І.Н., Литвинюк І.М.
секретар Тодоряк Г.Д. 
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат, за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 17 березня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Цуренка В.А.,
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2021 року акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі – АТ «Альфа-Банк») звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат.
Позовна заява обґрунтована тим, що 04 червня 2007 року між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 40 000 доларів США, на строк до 29 травня 2017 року.
27 вересня 2010 року рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків у справі № 1269/10 з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 275 955,74 грн. 
Посилаючись на те, що ОСОБА_1 належним чином рішення третейського суду не виконує, позивач посилаючись на положення статті 625 ЦК України, просив стягнути з відповідача заборгованість за період з 16 січня 2018 року по 15 січня 2021 року у розмірі 84 718,45 грн., з яких: 24 836,02 заборгованість за ставкою 3% на кредитну заборгованість, 59 882,43 грн заборгованість за інфляційними витратами.

Короткий зміст рішень суду першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 17 березня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні 3% на кредитну заборгованість мотивоване тим, що 3% річних були нараховані до вимоги, яка існує в натуральному зобов`язанні, тому така вимога є безпідставною.
Вирішуючи питання про стягнення суми заборгованості по інфляційним витратам, суд першої інстанції зазначив, що оскільки індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, то зазначена норма ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті - гривні, а не в іноземній або в еквіваленті до іноземної валюти, тому індексація у цьому випадку застосуванню не підлягає.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших учасників
На дане рішення АТ «Альфа-Банк» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 17 березня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
В апеляційній скарзі посилається на те, що відсутність ухвали суду про надання дозволу на примусове виконання рішення Третейського суду не свідчить про відсутність у відповідача обов`язку встановленого таким рішенням, оскільки зобов`язання виникає саме з рішення суду, а не з ухвали про звернення його до примусового виконання.
Крім того, рішення Третейського суду відповідачем по даний час не оскаржено та залишається чинним, доказів виконання такого рішення відповідачем також не надано.
Посилається на висновки Великої Палати Верховного Суду висловлені в постанові від 08 листопада 2019 року (справа №127/15672/16-ц) де зазначено, що невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст..625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. 
З наведеного вбачається, що банк звернувся до суду з даним позовом в межах строку позовної давності, адже заборгованість розрахована за три роки до пред`явлення позову.

Позиція апеляційного суду 
Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Обставини справи
Судом встановлено, що 04 червня 2007 року між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 40 000 доларів США, на строк до 29 травня 2017 року.
Відповідно до договору, відповідач зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором.
Загальними зборами акціонерів 09 березня 2010 року було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування (назви) Банку на публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», а з 10 серпня 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» змінило найменування на акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (скорочено - AT «Укрсоцбанк»).
27 вересня 2010 року рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків у справі № 1269/10 з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 275 955,74 грн. 
Згідно рішення №5/2019 AT «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року, було прийнято рішення щодо припинення АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк», де в п.п.1.2. визначено, що правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків AT «Укрсоцбанк», виникає у АТ «Альфа-Банк» з 15 жовтня 2019 року.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права 
Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення наведеним нормам не відповідає.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
За змістом статей 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).
Частиною першою статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Зазначеного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).
Крім того, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, про те, що до правовідносин, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України).
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України).
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України).
Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникло право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за весь час прострочення, оскільки таке прострочення є триваючим правопорушенням, отже, право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання і до моменту його фактичного виконання та обмежується останніми трьома роками, які передували подачі позову.
Такий правовий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року, справа №127/15672/16-ц. 
Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 не виконав рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, тому апеляційний суд, вважає, що невиконання зазначеного рішення Третейського суду зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України та приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних витрат в межах трирічного строку до пред`явлення даного позову.
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений,  помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення   починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж,   і за будь-який місяць (місяці),   у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат.
Як вбачається з розрахунку вимог банку, розмір 3 % річних за період з 16 січня 2018 року по 15 січня 2021 року становить 24 836, 02 грн. Вказаний розрахунок є правильним та жодним чином відповідачем не спростований.
Разом з тим, з указаного розрахунку вбачається, що розмір інфляційних витрат банком розраховано у розмірі 59 882,43 грн., однак перевіряючи вказаний розрахунок апеляційним судом встановлено інший розмір інфляційних витрат.

Місяць року за період розрахунку	Індекс інфляції, %	
лютий місяць 2018	100.9	
березень місяць 2018	101.1	
квітень місяць 2018	100.8	
травень місяць 2018	100.0	
червень місяць 2018	100.0	
липень місяць 2018	99.3	
серпень місяць 2018	100.0	
вересень місяць 2018	101.9	
жовтень місяць 2018	101.7	
листопад місяць 2018	101.4	
грудень місяць 2018	100.8	
січень місяць 2019	101.0	
лютий місяць 2019	100.5	
березень місяць 2019	100.9	
квітень місяць 2019	101.0	
травень місяць 2019	100.7	
червень місяць 2019	99.5	
липень місяць 2019	99.4	
серпень місяць 2019	99.7	
вересень місяць 2019	100.7	
жовтень місяць 2019	100.7	
листопад місяць 2019	100.1	
грудень місяць 2019	99.8	
січень місяць 2020	100.2	
лютий місяць 2020	99.7	
березень місяць 2020	100.8	
квітень місяць 2020	100.8	
травень місяць 2020	100.3	
червень місяць 2020	100.2	
липень місяць 2020	99.4	
серпень місяць 2020	99.8	
вересень місяць 2020	100.5	
жовтень місяць 2020	101.0	
листопад місяць 2020	101.3	
грудень місяць 2020	100.9	

Розраховується за формулою: (інфляційні нарахування) = (сума боргу) х (сукупний індекс інфляції) /100% - (сума боргу). Де: (Сукупний індекс інфляції) – добуток щомісячних індексів за відповідний період.
У період з 01 лютого 2018 року по 15 січня 2021 року індексація на суму 275 955,00 грн. (Сукупний індекс інфляції) = 100,90% ? 101,10% ? 100,80% ? 100,00% ? 100,00% ? 99,30% ? 100,00% ? 101,90% ? 101,70% ? 101,40% ? 100,80% ? 101,00% ? 100,50% ? 100,90% ? 101,00% ? 100,70% ? 99,50% ? 99,40% ? 99,70% ? 100,70% ? 100,70% ? 100,10% ? 99,80% ? 100,20% ? 99,70% ? 100,80% ? 100,80% ? 100,30% ? 100,20% ? 99,40% ? 99,80% ? 100,50% ? 101,00% ? 101,30% ? 100,90% = 118,157% (за період Лютий 2018 - Грудень 2020) Інфляційні нарахування = 275 955,00 грн. (сума боргу) ? 118,157% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 275 955,00 грн. (сума боргу) = 50 106,25 грн.
Таким чином, здійснивши детальний перерахунок розміру інфляційних втрат, апеляційним судом встановлено, що їх дійсний розмір за зобов`язаннями ОСОБА_1 за період з 16 січня 2018 року по 15 січня 2021 року становить 50 106,25 грн.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
На підставі ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;  невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Щодо розподілу судових витрат
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).
Судом апеляційної інстанції позов задоволено частково на суму 74 942,27 грн, що становить 88,46% від ціни позову (84 718,45 грн).
З меморіального ордеру №40137850 від 02 лютого 2021 року вбачається, що банк сплатив за подання позовної заяви судовий збір у розмірі 2270 грн.
З меморіального ордеру №202854839 від 19 квітня 2021 року вбачається, що банк сплатив за подання апеляційної скарги судовий збір у розмірі 3405 грн.
Загальний розмір сплаченого судового збору складає 5675 грн., тому з урахування задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають відшкодуванню судові витрати у розмірі 5020,10 грн.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити частково.
Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 17 березня 2021 року скасувати.
Позов акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за період з 16 січня 2018 року по 15 січня 2021 року у розмірі 74 942 (сімдесят чотири тисячі дев`ятсот сорок дві) гривні 27 коп.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь акціонерного товариства «Альфа-Банк» судові витрати у розмірі 5020 (п`ять тисяч двадцять) гривень 10 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складений 09 червня 2021 року.

Головуючий                                                Н.К.Височанська
Судді:                                                 І.Н. Лисак
І.М. Литвинюк