КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
15квітня 2021  року місто Київ.
Справа 752/23745/19
Апеляційне провадження № 22-ц/824/6307/2021
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача                     Желепи О.В. 
суддів:                                      Кравець В.А., Мазурик О.Ф.
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва  від 13 травня 2020 року (у складі судді Хоменко В.С., інформація щодо дати постановлення повного тексту рішення відсутня  )
в справі за позовом Кредитної спілки «Істок» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про дострокове стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит, -
 
в с т а н о в и в:
У листопаді 2019 року КС «Істок» звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 1-10) до  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про дострокове стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит, в якому просило достроково стягнути солідарно  суму заборгованості за договором про споживчий кредит № ДК2-763 від 23.05.2019 року станом на 28.10.2019 року в розмірі 114 141,28 грн. та судовий збір у розмірі 1 921,00 грн.
Вимоги обґрунтовувано тим, що 23.05.2019 року між КС «Істок» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір№ ДК2-763, відповідно до якого позичальник отримав кредит у сумі 60 000,00 грн. на строк до 23.11.2020 року зі сплатою 0,001% річних та платою за надання кредиту – 72,33 грн. щоденно.
З метою забезпечення виконання зобов`язань за даним кредитним договором 23.05.2019 року між КС «Істок» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № ДК2-763 ДП1.
Відповідач ОСОБА_2 свої зобов`язання за кредитним договором, як і ОСОБА_3 за договором поруки, належним чином не виконують, щомісячні платежі за кредитним договором і в термін, встановлений ним, не здійснюють, решта заборгованості не повертається. Станом на 28.10.2019 року сума заборгованості становить 114 141,28 грн., з яких: заборгованість за основною сумою кредиту – 56 949,29 грн.; заборгованість за платою – 29 774,93 грн.; заборгованість по відсотках – 0,26 грн.; інфляційні нарахування – 607,07 грн.; 100% річних згідно ст. 625 ЦК України та п. 4.7.3. кредитного договору – 22 809,73 грн.; штраф – 4 000,00 грн.
Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва  від 13 травня 2021 року позовні вимоги задоволено.
Стягнутосолідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Кредитної спілки «Істок» заборгованість за договором про споживчий кредит № ДК2-763 від 23.05.2019 року станом на 28.10.2019 року в розмірі 114 141,28 грн. (сто чотирнадцять тисяч сто сорок одна гривня 28 копійок).
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Кредитної спілки «Істок» судовий зір у розмірі 960,50 грн. (дев`ятсот шістдесят гривень 50 копійок).
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Кредитної спілки «Істок» судовий зір у розмірі 960,50 грн. (дев`ятсот шістдесят гривень 50 копійок).
 
У січні 2021 року представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Пугач С.В. звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення суду.
 Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 11 лютого 2021 року в задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду відмовлено.
 
 Не погоджуючись із заочним рішенням, 05 березня 2021 року, згідно поштової відмітки ( а.с. 140)  ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати заочне рішення в частині стягнення із ОСОБА_2 заборгованості за платою за кредит - 29 774,93 грн.; заборгованість по відсотках - 0,26 грн.; інфляційні нарахування - 607,07 грн.; 100% річних - 22 809,73 грн.; штраф - 4 000,00 грн.
 
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що оскаржуване рішення постановлено за не повного з`ясування обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Вказує, що Умовами кредитного договору передбачалося, що кредит видається на строк до 23.11.2020 року, тому наявні підстави для зменшення розміру стягнутої заборгованості за тілом кредиту на розмір сплачених у період дії особливого періоду відсотків, зважаючи на положення пункту 15 статті14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 30 травня 2018 року у справі N 521/12726/16-ц, провадження N 61-16144св18. Скаржник є учасником бойових дій, і брав безпосередню участь в - антитерористичній операції (що підтверджується копію свідоцтва учасника бойових дій)  на сьогоднішній день також бере участь в захисті кордонів та територіальної цілісності України.
Звертає увагу на те, що на момент подачі апеляційної скарги із ОСОБА_2 стягнуто 12 850,69 грн. (дванадцять тисяч вісімсот п`ятдесят гривень 69 коп.), що підтверджується Довідкою №313/406 від 26.02.2021 року виданою фінансовою службою Військової частини НОМЕР_1 де він проходить військову службу . Вказані кошти із ОСОБА_2 стягнуто виконавчою службою станом на дату подачі апеляційної скарги, тому стягнуті кошти слід враховувати як часткове погашення тіла кредиту. Згідно із розрахунком, який взято до уваги судом при постановленні рішення заборгованість по тілу кредиту становила 56 949,29 грн. тому на  дату подачі апеляційної скарги заборгованість ОСОБА_2 перед Кредитною Спілкою «Істок» становить 56949,29 грн. - 12850,59 грн. 44098,60 грн. (сорок чотири тисячі дев`яносто вісім гривень 60 коп.)
 
25 березня 2021 року представником КС «ІСТОК» подано відзив на апеляційну скаргу  обґрунтований тим, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, а апеляційна скарга безпідставна. Судом першої інстанції під час розгляду справи  були всебічно досліджені докази та повно встановлені обставини справи № 752/23745/19. Просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване заочне рішення без змін.
 
Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
 
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 23.05.2019 року між КС «Істок» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір№ ДК2-763, відповідно до якого позичальник отримав кредит у сумі 60 000,00 грн. на строк до 23.11.2020 року зі сплатою 0,001% річних та платою за надання кредиту – 72,33 грн. щоденно (а.с. 17-18).
Додатковою угодою № 1 від 25.07.2019 року у зв`язку із порушенням позичальником графіку повернення кредиту встановлено плату за надання кредиту в розмірі 289,31 грн. щоденно (а.с. 19).
З метою забезпечення виконання зобов`язань за даним кредитним договором 23.05.2019 року між КС «Істок» та ОСОБА_3 укладено договір поруки № ДК2-763 ДП1, відповідно до п. 2.1 якого поручитель відповідає перед кредитором солідарно, нарівні з позичальником (а.с. 30).
Встановлено, що КС «Істок» виконала свої зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі та здійснила видачу кредитних коштів в сумі 60 000,00 грн. (а.с. 29).
В свою чергу, ОСОБА_2 скористався кредитними коштами та свої зобов`язання за договором №ДК2-763 від 23.05.2019 року належним чином не виконав.
Вищенаведені осбатвини судом встановлені вірно.
Задовольняючи позов Кредитної спілки «Істок» до  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про дострокове стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит, суд першої інстанції виходив з того,  ОСОБА_2 порушив умови кредитного договору № ДК2-763 від 23.05.2019 року, а тому з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача підлягає стягненню  заборгованість в сумі 114 141,28 грн., про стягнення якої просив позивач.
За правилася ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Передбачено ч. 4 ст. 367 ЦПК України, що  суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
 
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення в частині стягнення із ОСОБА_2 заборгованості за платою за кредит - 29 774,93 грн.; заборгованість по відсотках - 0,26 грн.; інфляційні нарахування - 607,07 грн.; 100% річних - 22 809,73 грн.; штраф - 4 000,00 грн. та ухвалити в частині стягнення заборгованості по кредиту нове рішення, яким визнати, що розмір заборгованості ОСОБА_2 перед Кредитною спілкою «ІСТОК» становить 44098,60 грн. (сорок чотири тисячі дев`яносто вісім гривень 60 коп) - різницю між сумою отриманого та неповрернутого кредиту (56949,29 грн.) та стягнутою, в рамках виконавчого провадження сумою (12850,59 грн.). Вирішити питання про розподіл судових витрат.
Оскільки поручитель за умовами договору поруки  відповідає перед кредитором в обсязі зобов`язань боржника та керуючись ч.4 ст. 367 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне переглядати рішення суду першої інстанції, як щодо боржника так і щодо поручителя.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині в повній мірі не відповідає.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Стаття 1048 ЦК України передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
У відповідності до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 553 ЦК України передбачено, щоза договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку;
Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником;
Згідно з умовами договору нарахування плати за користування кредитом розпочинається з дня фактичного отримання позичальником грошових коштів в касі кредитора або з дня відправки кредитором коштів на рахунок, вказаний позичальником у письмовій заяві, та здійснюється щомісячно виходячи з фактичної кількості днів у місяці до дня повного погашення кредиту (п. 2.6 кредитного договору).
У пункті 4.7, укладеного між сторонами кредитного договору, визначено відповідальність сторін та наслідки порушення умов цього договору, зокрема: дострокове повернення позичальником кредиту з підстав та порядку, передбаченому в п. 6.2.2 договору; сплату позичальником штрафу у розмірі 1000 грн. за порушення кожного платежу, згідно Графіку платежів; повернення позичальником суми боргу (основної суми кредиту, плати та процентів) з урахуванням встановленого індексу інфляції та 100 відсотків річних від простроченої суми за весь час прострочення сплати зобов`язань за договором, згідно ст. 625 ЦК України (п.п. 4.7.1-4.7.3 кредитного договору).
Згідно п. 6.2.2 кредитного договору № ДК2-763 від 23.05.2019 року у разі затримання позичальником сплати частини кредиту та/або процентів більш як на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше на три календарні місяці, кредитор з урахуванням вимог, передбачених ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» набуває право: вимагати від позичальника дострокового повного погашення кредиту та нарахованих плати та відсотків згідно умов договору до дня повного виконання зобов`язань за договором; вимагати відшкодування збитків, завданих кредиту внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов цього договору; вимагати від поручителя дострокового повного погашення кредиту та нарахованих плати та відсотків, згідно умов договору.
З наданих суду та досліджених доказів встановлено, що  ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань за вказаним кредитним договором не виконав,  станом на 28.10.2019 року сума заборгованості становить 114 141,28 грн., з яких: заборгованість за основною сумою кредиту – 56 949,29 грн.; заборгованість за платою – 29 774,93 грн.; заборгованість по відсотках – 0,26 грн.; інфляційні нарахування – 607,07 грн.; 100% річних згідно ст. 625 ЦК України та п. 4.7.3. кредитного договору – 22 809,73 грн.; штраф – 4 000,00 грн. (а.с. 33-34).
Також встановлено, що відповідно до посвідчення офіцера від 12 листопада 2016 року серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 перебуває на військовій службі в збройних силах України та має військове звання майора (копія посвідчення надано до заяви про перегляд заочного рішення, та надано повторно до апеляційної скарги). Також ОСОБА_2 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням НОМЕР_3 виданим 16 грудня 2020р. (копія посвідчення надано до заяви про перегляд заочного рішення, та надано повторно до апеляційної скарги).
Відповідно до підпункту 3 пункту 4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року статтю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено пунктом 15, згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Пунктом 1 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» дію підпункту 3 пункту 4 цього Закону поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби.
Згідно з положеннями Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року та триває по теперішній час.
За змістом статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період продовжується з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Мобілізацією, згідно з положеннями наведеної статті, є комплекс заходів, здійснюваних, серед іншого, з метою переведення Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу.
У частині четвертій статті 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зазначено, що зміст мобілізації становить переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду.
Таким чином, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. Законом не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду.
Водночас статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» надано визначення поняттю демобілізації як комплексу заходів, спрямованих, серед іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, на організацію і штати мирного часу.
Системний аналіз наведених правових норм, а також загальновідомих обставин іноземної агресії щодо України дає суду підстави стверджувати, що у проміжки між періодами проведення мобілізації стан особливого періоду не припинявся.
У постановах Верховного Суду, від 14 лютого 2018 року у справі № 131/1449/16-ц (касаційне провадження № 61-4157св18); від 14 лютого 2018 року у справі № 727/2187/16-ц (касаційне провадження № 61-3951св18); від 20 лютого 2018 року у справі № 640/4439/16-ц (касаційне провадження № 61-4304св18); від 21 лютого 2018 року у справі № 211/1546/16-ц (касаційне провадження № 61-4255св18); від 25квітня 2018 року у справі № 205/1993/17-ц (касаційне провадження № 61-1664св17) зроблено висновки, що особливий період діє в Україні від 17 березня 2014 року, після оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію». Президент України відповідного рішення про скасування особливого періоду, як і рішення про демобілізацію військовослужбовців, прийнятих на військову службу за контрактом на строк до закінчення особливого періоду, не приймав.
Відповідно до пункту 13 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення.
Аналіз статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» дає підстави зробити висновок, що перелік пільг військовослужбовців та членів їх сімей закріплений у пунктах 1-12 цього Закону та право на отримання саме цих пільг потребує наявність відповідного посвідчення.
Разом з цим пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.
Вказані правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц, від 25 вересня 2019 року у справі № 521/9626/15-ц.
Під час апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції безпідставно не врахував статус відповідача ОСОБА_2 та наявні в нього пільги учасника бойових дій, щодо не нарахування відсотків та штрафів за невиконані ним зобов`язання.
Оскільки відповідачем надано суду документи, що підтверджують його статус військовослужбовця та учасника бойових дій, апеляційної суд дійшов висновку про необхідність застосування у спірних правовідносинах пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».  
Враховуючи зазначене порушення норм матеріального права, апеляційний суд приходить до висновку , що рішення районного суду в частині стягнення  заборгованості за кредитом підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову. 
 
Так до стягнення підлягає тіло кредиту у розмірі 54466, 00 гривень, яке становить різницю між сумою отриманого кредиту 60 000 грн.  та сумою сплачених ним коштів за тілом кредиту 3050. 71 грн., та платою за користування кредитом  2483 грн.29 коп., яку позивач не мав права нараховувати позивачу з урахуванням його пільг, що разом становить 5534,00. (Довідка позивача на а.с. 33.)
При цьому колегія суддів вважає, що плата за користування кредитом є за своєю правовою природою відсотками за користування кредитом, визначена в договорі в твердій грошовій сумі  за один день користування коштами, з метою не дотримання Законодавства, яке надає пільги учасникам бойових дій.
Колегія суддів також встановила, що з відповідача не підлягають стягненню також:заборгованість за платою за користування кредитом – 29 774,93 грн.; заборгованість по відсотках – 0,26 грн.; інфляційні нарахування – 607,07 грн.; 100% річних згідно ст. 625 ЦК України та п. 4.7.3. кредитного договору – 22 809,73 грн.; штраф – 4 000,00 грн. (а.с. 33-34).
Колегія суддів вважає, що вищенаведені суми за своєю правовою природою є відсотками за користування кредитом та штрафами. При цьому, оскільки за ст. 625 ЦК України позивач просив стягнути не 3% як передбачено Законом , а 100% то суд вважає, що за таких обставин, вказана сума теж підпадає під визначення "відсотків за договором" і не повинна нараховуватись у пільговий період учасникам бойових дій.
 Доводи апеляційної скарги в цій частині повністю узгоджуються з положеннями пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 521/12726/16-ц, провадження № 61-16144св18.
Доводи відзиву Кредитної спілки «Істок» про те, що Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки плата, інфляційні втрати та спеціальна відповідальність, передбачена приписами ст.625 ЦК України не зазначаються у вказаному законі, колегія суддів відхиляє, оскільки вони зроблені внаслідок неправильного тлумачення заявником норм матеріального права та не узгоджуються з положеннями Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та обставинами справи.
Доводи апеляційної скарги про необхідність зменшення розміру тіла кредиту на вже стягнуту виконавцем суму під час виконання  рішення суду в даній справі, колегія суддів не приймає, з огляду нате, що перевіряє законність рішення суду на час його ухвалення. При цьому зазначає, що вже стягнуті виконавцем суми мають бути враховані під час виконання рішення в даній справі . Тобто виконавець має врахувати сплачені суми віднявши їх від тієї суми, яка встановлюється до стягнення в даному рішенні суду .
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи зазначене, встановивши порушення норм матеріального права, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2  підлягає частковому задоволенню, заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва  від 13 травня 2020 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Кредитної спілки «Істок» заборгованість за договором про споживчий кредит № ДК2-763 від 23.05.2019 року станом на 28.10.2019 року в сумі тіла кредиту 54466 та про відмову в задоволенні решти позовних вимог .
Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 цієї статті,  судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Апеляційним судом встанволено, що вимоги позивача задоволено на 52%
За подачу позову в суд першої інстанції позивач сплатив судовий збір в сумі 1921 грн.
Відповідно відповідачі ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 мають відшкодувати позивачу витрати в сумі 998.92 коп., що на кожного становить суму 499 грн. 46 коп.
В ході розгляду даної справи відповідачем ОСОБА_2 було понесено судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги  в розмірі 2881 грн. 50 к.
З огляду на те, що вимоги відповідача з урахуванням апеляційного розгляду задоволено на 48%, позивач має відшкодувати ОСОБА_2 суму 1383, 12 грн. 
В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6ст. 19 ЦПК Україниє малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а)г) п. 2 ч. 3ст. 389 ЦПК України.
Керуючись, ст.ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд,-
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.
Заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва  від 13 травня 2020 року   скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Кредитної спілки «Істок»  задовольнити частково.
Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Кредитної спілки «Істок» заборгованість за договором про споживчий кредит № ДК2-763 від 23.05.2019 року станом на 28.10.2019 року в розмірі 54466 (п`ятдесят чотири тисячі чотириста шістдесят шість) грн. 00 к. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Кредитної спілки «Істок» судовий зір у розмірі 499, 46 грн.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь Кредитної спілки «Істок» судовий збір у розмірі 499, 46 грн.
В задоволенні решти позовних вимог  Кредитної спілки «Істок»  відмовити.
Стягнути з Кредитної спілки "Істок" на користь ОСОБА_2 судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 1383, 12 грн. 
Відомості про учасників справи:
- Кредитна спілка «Істок», код ЄДРПОУ 26364449, рахунок № НОМЕР_4 в АТ «Альфа-Банк» у м. Києві, адреса: пр. Адміральський, буд. 7, кім. 2, м. Одеса, 65049;
- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 ;
    -  ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 )
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 15 квітня 2021 року.
Доповідач                                                                                                  О.В. Желепа
Судді                                                                                                           В.А. Кравець
                                                                                                                     О.Ф. Мазурик