ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 квітня 2021 року
м.Харків
справа № 645/1252/20
провадження № 22-ц/818/911/21       
Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого : Хорошевського О.М.
суддів колегії: Бурлака І.В., Яцини В.Б.
за участі секретаря - Пузікової Ю.С.
учасники справи -
позивач -  ОСОБА_1 
відповідачі -  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2020 року, постановлене суддею Алтуховою О.Ю., 
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом,
ВСТАНОВИВ:
У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом в якому просила визнати за нею права власності на 61/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку літ. «А-1» з прибудовами загальною площею 103,6 кв.м., житловою площею 69,0 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позовна заява вмотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її свекор ОСОБА_5 , який постійно проживав та був зареєстрований по АДРЕСА_1 . 

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина - 61/100 частина житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по АДРЕСА_1 , яка належала йому після перерозподілу ідеальних часток в домоволодінні, на підставі рішення Виконкому Московської районної ради депутатів трудящих м.Харкова № 114 від 22.08.1967р. 

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_5 були: його дружина ОСОБА_6 та його син, чоловік позивачки, ОСОБА_4 . 

Спадщину після свого чоловіка та батька спадкоємці прийняли, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, так як проживали та були зареєстровані зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується копією будинкової книги. До нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини спадкоємці не зверталися. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 , яка постійно проживала та була зареєстрована по АДРЕСА_1 померла. 

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина - 61/200 частини житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по АДРЕСА_1 . Спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_6 був її син, чоловік позивача, ОСОБА_4 . Спадщину після смерті своєї матері він прийняв, фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, так як проживав та був зареєстрований зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується копією будинкової книги. До нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини він не звертався. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , який постійно проживав та був зареєстрований по АДРЕСА_1 помер. Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина - 61/100 частина житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по АДРЕСА_1 . Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 були: позивач - його дружина, відповідач ОСОБА_2 - його син та відповідач ОСОБА_3 -його син. 

Спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 позивач прийняла, фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, так як проживала та була зареєстрована зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується копією будинкової книги. Відповідачі спадщину після смерті батька не прийняли та на неї не претендують. 08 листопада 2019 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Лантьєвої В.В. із заявою про прийняття спадщини. Під час збирання документів для оформлення спадщини після смерті ОСОБА_4 була отримана довідка з КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 06.12.2019р. № 1073874, з якої вбачається, що 61/100 частка житлового будинку з надвірними будинками по АДРЕСА_1 станом на 31.12.2012 року не зареєстрована за ОСОБА_5 після перерозподілу ідеальних часток, на підставі рішення № 114 від 22.08.1967 року, виданого Виконкомом Московської районної Ради депутатів трудящих. З якої причини ОСОБА_5 не зареєстрував належну йому частку домоволодіння, позивачу не відомо. Обов`язкової реєстрації права власності після перерозподілу ідеальних часток в житловому будинку у 1967 році законодавством передбачено не було. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Лантьєвої В.В. № 02-/31 від 14.01.2020 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що право власності спадкодавця на 61/100 частку житлового будинку з надвірними будинками по АДРЕСА_1 не зареєстровано.
Через відсутність реєстрації 61/100 частки спадкового домоволодіння по АДРЕСА_1 , яке належало свекру позивача, а потім її чоловікову, позивач не має можливості оформити свої спадкові права через нотаріальну контору. Це і стало приводом для звернення позивача до суду з цим позовом.
Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати та постановити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.
Апеляційна скарга вмотивована тим, що рішення є незаконним та необґрунтованим постановленим з грубим порушенням норм матеріального і процесуального права, суд не сприяв повному та всебічному розгляду справи. Необґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, не дослідив всі документи долучені до матеріалів справи. Не звернув уваги на проживання зі спадкоємцем та фактичне прийняття спадщини.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_4 був сином ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , зокрема свідоцтва про народження, витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження тощо. Також, позивачем не доведено, що нерухоме майно, про яке йдеться у позові входить до складу спадщини після смерті ОСОБА_4 .
Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Матеріали справи свідчать, що  ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що Октярбським Відділом запису актів громадянського стану м.Харкова 31 травня 1972 року зроблено актовий запис № 2720 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 8).
Згідно інформації Харківського обласного державного нотаріального архіву від 26.12.2019 року, яка міститься у спадковій справі № 41/2019 до мана померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , за наявними в архіві даними, згідно з записами в алфавітних книгах обліку спадкових справ Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори за 1972-2000 роки, за даними Третьої Харківської державної нотаріальної контори за 1972-2000 роки, заяви про прийняття спадщини, відмову від спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину від спадкоємців померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 до нотаріальних контор не надходили, спадкові справи не заводилися, свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с. 158).
З інформації Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори, яка є правонаступником Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори, від 03 грудня 2019 року вбачається, що згідно алфавітних книг обліку спадкових справ за 1993-2019 роки спадкова справа щодо майна ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , не заводилася, заяви про прийняття або відмову від спадщини до нотаріальної контори не надходили, свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с. 146).
Дружина ОСОБА_5 - ОСОБА_6 , 1900 року народження (а.с. 24) після смерті чоловіка прийняла спадщину, оскільки була зареєстрована зі спадкодавцем на момент його смерті, що підтверджується відомостями Домової книги (а.с. 30-35).
Позивач стверджує, що її чоловік - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_6 оскільки був сином вказаних осіб та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Проте, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_4 був сином ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , зокрема свідоцтва про народження, витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження тощо. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, про що Відділом запису актів громадянського стану м.Харкова 26 квітня 1993 року зроблено актовий запис № 6506 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 (а.с. 10).
Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яка, як стверджує позивач, складається з 61/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку літ. «А-1» з прибудовами загальною площею 103, 6 кв.м., житловою площею 69,0 кв.м.
Згідно положень ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. 

Так, з Типового договору про право забудови від 15 вересня 1949 року вбачається, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 був збудований у 1939 році, площа будинку не вказана (а.с. 26-27).

З постанови Виконкому Сталінської райради депутатів трудящих від 16. ІІІ-1948 р. вбачається, що ОСОБА_7 та ОСОБА_5 запропоновано в РЖУ оформити домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 відповідним договором (а.с. 28). 

Згідно рішення № б/н, датованого 1967 роком, виконкомом Московської райради депутатів трудящих, за заявами співвласників домоволодіння по АДРЕСА_1 ОСОБА_8 , ОСОБА_9 вирішено перерозподілити ідеальні долі по фактичному користуванню співвласників таким чином: ОСОБА_8 - 39/100 частини домоволодіння замість 1/2 частини; ОСОБА_5 - 61/100 частини домоволодіння замість 1/2 частини. Зобов`язано райжилуправління Московського району м.Харкова видати вказаним особам свідоцтва про право власності згідно перерозподілених часток (а.с. 7). 
З вказаного рішення також вбачається, що при його прийняті було досліджено висновок Харківського міського бюро технічної інвентаризації про перерозподіл ідеальних долей співвласників в зв`язку із здійсненими прибудовами до житлового будинку літери «А-1», узаконених Рішенням виконкому Московського району м.Харкова № 35 від 21/П-1967 рік.
Згідно довідки про наявність або відсутність інформації про зареєстровані права на об`єкт нерухомого майна з перевіркою відомостей з відкритих інформаційних ресурсів № 1073874 від 06.12.2019 року, виданої КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради, право власності на 39/100 будинку АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_10 61/100 частка вказаного будинку станом на 31.12.2012 року не зареєстрована за ОСОБА_5 після перерозподілу ідеальних часток на підставі рішення № 114 від 22.08.1967 року, виданого Виконкомом Московської районної Ради депутатів трудящих (а.с. 11).
Такими чином підстав вважати, що саме ця частка входить до спадкового майна не має. 
З урахування викладеного суд не вбачає підстав для скасування рішення яке ухвалено з дотримання вимог закону.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, незгоди з висновком суду першої інстанції та з їх оцінкою.

Згідно положень ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2020 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий                                                        О.М. Хорошевський
Судді                                                                І.В. Бурлака
В.Б. Яцина
Повне судове рішення складено 12 квітня 2021 року.