ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 594/408/21	Головуючий у 1-й інстанції Губіш О.А. 	
Провадження № 22-ц/817/541/21 	Доповідач - Парандюк Т.С.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2021 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Парандюк Т.С. 
суддів -  Дикун С. І., Храпак Н. М., 
за участі секретаря — Боднар Р.В.
та сторін — представника ОСОБА_1 адвоката Шевчук В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 594/408/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Борщівського районного суду Тернопільської області від 19 березня 2021 року, ухваленого суддею Губіш О.А. у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову, 

В С Т А Н О В И В:

       у березні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви, у спосіб накладення арешту на рухоме майно, що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІН: НОМЕР_1 , місце реєстрації Тернопільська область, Борщівський район, село Пищатинці, а саме, автомобіль марки Renault traffic, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , реєстрація автомобіля за ОСОБА_1 проведена 6 вересня 2014 року, шляхом заборони відчуження (реалізації) автомобіля та заборони використання (керування) такого до виконання рішення суду. 
       Заяву обґрунтовує тим, що з 20 червня 2008 року по 13 жовтня 2020 року вона перебувала у шлюбі із ОСОБА_1 . У шлюбі, в 2014 році, вони придбали автомобіль марки Renault traffic, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який зареєстрований за ОСОБА_1 6 вересня 2014 року. ОСОБА_1 користується вищевказаним автомобілем без її погодження і поділити спільне майно в добровільному порядку не бажає, тому на сьогодні в них виник спір щодо поділу майна подружжя.
       Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 19 березня 2021 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову — задоволено. 
       Накладено арешт на рухоме майно, що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІН: НОМЕР_1 , місце реєстрації Тернопільська область, Борщівський район, село Пищатинці, а саме, на автомобіль марки Renault Тrafic, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , шляхом заборони відчуження (реалізації) автомобіля та заборони використання (керування) такого до виконання рішення суду.
       Роз`яснено ОСОБА_2 , що у відповідності до ч .4 ст. 152 ЦПК України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову. У разі неподання заявником відповідної позовної заяви заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви, скасовуються.
       Копію ухвали направлено для негайного виконання. 
       В апеляційні скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Шевчук В.О. просить скасувати ухвалу Борщівського районного суду від 19 березня 2021 року та відмовити у задоволені заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову.
       В обґрунтування апеляційної скарги представник ОСОБА_1 - адвокат Шевчук В.О. зазначив, що оскаржувана ухвала належним чином не мотивована, відсутні посилання на будь-які докази.
       Незалежно від результатів розгляду позову у цивільній справі, відповідач залишається власником 1/2 частини автомобіля марки Renault traffic, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 і яким в будь - якому випадку, окрім переходу права власності на автомобіль до іншої особи, вправі користуватися ним.
       Свавільним є вжитий захід забезпечення позову у вигляді заборони відчуження автомобіля, оскільки розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням того, що доказів, на підтвердження своїх вимог, позивачем не було надано, не пересвідчився, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.
       Відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Шевчук В.О. до суду апеляційної інстанції не поступав.
       У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Шевчук В.О. апеляційну скаргу підтримав з мотивів, викладених в них.
        ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася і не повідомила причин неявки, будучи належним чином повідомленою про день, час і місце розгляду справи, про що свідчить телефонограма складена секретарем судового засідання ОСОБА_4 від 12 травня 2021 року.
       Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про дату, час і місце слухання справи. Клопотань від учасників процесу про відкладення розгляду справи не поступило.
       Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг, заслухавши пояснення учасників процесу, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.
       Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості доводів заявника про необхідність вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, забезпечення збалансованості інтересів сторін, забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або неможливості виконання рішення суду, у разі невжиття таких заходів. 
       З таким висновком суду першої інстанції частково погоджується колегія суддів з огляду на наступне.
       Судом встановлено, що ОСОБА_5 в 2020 році звернулась у Борщівський районний суд із позовом про розірвання шлюбу із ОСОБА_1 , який був розірваний заочним рішенням суду від 11 вересня 2020 року (а.с. 4).
       24 березня 2021 року ОСОБА_2 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, а саме автомобіля, визначивши за кожним із них право власності по 1/2 частині.
       Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжиття передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
       Забезпечення позову допускається як до пред`явлення прозову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушення чи оспорювання прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутись до суду.
       Частиною 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (пункт 1).
       Відповідно до роз`яснень у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
       Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.
       Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). 
       Оскільки предметом спору є поділ спільного майна подружжя, а саме автомобіля, то вбачається, що обраний судом першої інстанції вид забезпечення позову - накладення арешту на майно, яке зареєстроване за ОСОБА_1 є співмірним із заявленими позовними вимогами.
       Необхідність застосування заходів забезпечення позову випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що не застосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.
       В зв`язку з цим, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що незабезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
       Безпідставними є посилання представника ОСОБА_1 адвоката Шевчук В.О. на те, що оскаржувана ухвала забороняє вчиняти дії щодо користування майном, оскільки застосовані заходи забезпечення позову стосуються заборони відчужувати транспортні засоби, тобто реалізувати спірне майно, а не заборони користуватися ними.
       Проте задовольняючи заяву ОСОБА_2 , суд першої інстанції заборонив ОСОБА_1 використання (керування) автомобілем до виконання рішення суду.
       Згідно ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
       З таким твердженням не погоджується колегія суддів, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження фактичних обставин, з якими позивачка пов`язує необхідність застосування заборони використання (керування) автомобілем, як заходу забезпечення позову, суду надано не було. 
       Голослівними є посилання представника апелянта адвоката Шевчука В.О. щодо застосування одного із способів забезпечення позову як арешт майна є занадто суворим, оскільки ст. 150 ЦПК України не передбачає обмеження особи з приводу звернення щодо застосування заходів забезпечення позову при захисті порушеного її права.
       З урахуванням викладеного, судова колегія частково погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність забезпечення позову, оскільки між сторонами існує спір щодо поділу автомобіля та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, так як даним автомобілем користується тільки відповідач, за яким він зареєстрований. Проте, колегія суддів вважає за необхідне виключити із резолютивної частини ухвали посилання щодо “заборони використання (керування) автомобілем до виконання рішення суду”. 
       Обраний вид забезпечення є співмірним із заявленими позивачем вимогами та такими, що не порушують право власника на користування майном, а лише обмежує право відчуження на час розгляду справи задля збереження майна у власності відповідача. 
       
       Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, 

       П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
       Ухвалу Борщівського районного суду Тернопільської області від 19 березня 2021 року змінити, виключивши із резолютивної частини ухвали посилання “заборони використання (керування) такого до виконання рішення суду.”
       В решті ухвалу суду залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
       Повний текст постанови складено 21 травня 2021 року.

Головуюча                                                                        Т.С. Парандюк

Судді:                                                                         С.І. Дикун

                                                                                Н.М. Храпак