ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2021                                                  м. Дніпро                           Справа №  904/5682/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Паруснікова Ю.Б. (доповідач),
суддів Вечірка І.О., Верхогляд Т.А.
секретар судового засідання Саланжій Т.Ю.
розглянувши в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду матеріали апеляційної скарги Фізичної особи - підприємця Хітька Геннадія Володимировича на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області            від 03.12.2020 по справі № 904/5682/19 (суддя Суховаров А.В.), повний текст ухвали складено 08.12.2020
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Легіон»,                             смт. Слобожанське Дніпропетровської області в особі арбітражного керуючого Толстих А.В.
до Фізичної особи - підприємця Хітька Геннадія Володимировича,                                      с. Новоолександрівка Дніпровського району Дніпропетровської області
про визнання недійсним договору № 2808/ОН-15 на проведення робіт за 28.08.2015, стягнення грошових коштів у розмірі 4376440,00 грн у межах справи, - 
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Укравіт Агро», м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Легіон», смт. Слобожанське Дніпропетровської області
про визнання банкрутом, -
ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст заяви і ухвали суду першої інстанції.

01.09.2020 ТОВ «Агро Легіон» звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із заявою до фізичної особи-підприємця Хітька Геннадія Володимировича з вимогами про визнання недійсним договору № 2808/ОН-15 від 28.08.2015, укладеного між ФОП Хітьком Геннадієм Володимировичем та ТОВ «Агро Легіон», та стягнення з ФОП Хітька Геннадія Володимировича на користь ТОВ «Агро Легіон» грошових коштів у сумі 4376440,00 грн.
В обґрунтування заявлених вимог ТОВ «Агро Легіон» вказує на те, що договір № 2808/ОН-15 від 28.08.2015 на проведення робіт підлягає визнанню недійсним в порядку передбаченому ст. 7, 42 Кодексу України з процедур банкрутства (далі – КузПБ), ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), оскільки договір діяв в період 3-х років, що передувало відкриттю провадження у справі про банкрутство боржника, не містив погодження між сторонами всіх істотних умов та не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Ухвалою місцевого господарського суду від 03.12.2020 заяву ТОВ «Агро Легіон» в особі арбітражного керуючого Толстих А.В. - задоволено.
Визнано недійсним з моменту укладення договір № 2808/ОН-15 від 28.08.2015, укладений між ТОВ «Агро Легіон» та ФОП Хітьком Геннадієм Володимировичем.
Стягнуто з ФОП Хітька Г.В. на користь ТОВ «Агро Легіон» суму    4736440,00 грн та 4204,00 грн витрат по сплаті судового збору.
Додатковою ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2021 стягнуто з ФОП Хітька Г.В. на користь ТОВ «Агро Легіон» 20000,00 грн – витрат на професійну правничу допомогу.

2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погодившись з ухвалою місцевого господарського суду відповідач оскаржує її в апеляційному порядку до Центрального апеляційного господарського суду і просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ТОВ «Агро Легіон» відмовити в повному обсязі.
Апеляційна скарга ФОП Хітька Г.В. мотивована допущеним судом першої інстанції порушенням норм матеріального та процесуального права з підстав неповного з`ясування фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги ФОП Хітько Г.В. акцентує увагу колегії суддів на встановлених судом першої інстанції фактах того, що спірний договір укладено сторонами 28.08.2015, в той час як провадження у справі про банкрутство ТОВ «Агро Легіон» відкрито судом 12.12.2019. Тобто, спірний правочин укладено поза межами визначеного приписами ст. 42 КУзПБ строку, відповідно, суд визнав обґрунтованими доводи ФОП Хітька Г.В. щодо відсутності підстав для визнання недійсним правочин в порядку ст. 42 КУзПБ.
Разом з тим, місцевим господарським судом самостійно здійснено правову кваліфікацію спірних правовідносин з обґрунтуванням оскаржуваного рішення нормами ст.ст. 203, 215, 234 ЦК України, та як наслідок, застосовано ч. 3 ст. 42 КУзПБ.
Апелянт акцентує увагу апеляційного господарського суду на тому, що висновки суду про введення кредиторів в оману щодо дійсних намірів учасників правочину є безпідставними, оскільки ні до, ні в момент укладення 28.08.2015 оспорюваного Договору ТОВ «Агро Легіон» не мало правовідносин з ТОВ «Укравіт Агро» (єдиним кредитором у справі про банкрутство) за договором        № 117-К-18 про поставку на умовах товарного кредиту, а відповідно, кредитор в оману не вводився, а його права не були порушеними.
На виконання умов договору ФОП Хітьком Г.В. у березні місяці 2016 в НВПП «Обрій НТ» було придбано озонатор ОНТ-2, що підтверджується видатковою накладною, рахунком на оплату та випискою з банківського рахунку. Після проведення робіт, отвори в мішках заклеювалися наліпками з відповідним логотипом підприємства «Насіння оброблено озоно-повітряною сумішшю Оз», які замовлялися ТОВ «Агро Легіон» у ТОВ «ВКФ «Арт-Прес». Підтвердження замовлення наліпок ТОВ «Агро Легіон», на думку ФОП Хітька Г.В., підтверджує факт виконання робіт за договором, оскільки в іншому випадку наліпки б не замовлялися.
Крім того, озонатори є побутового і промислового типу, знаходяться у вільному продажі. Для їх придбання не потрібно додаткового погодження чи будь-якого дозволу. У відкритому доступі в мережі інтернет є їх паспорти з технічними характеристиками та інструкції до їх використання.
Також, безпідставними апелянт вважає висновки суду щодо укладання актів здачі-приймання робіт без участі ФОП Хітька Г.В. та щодо відсутності належних доказів виконання робіт озонаторною установкою особисто ФОП Хітьком Г.В., з огляду на те, що наявність незначної частини актів, які підписані сторонами в період перебування ФОП Хітька Г.В. за межами України не свідчить про свідомий намір невиконання зобов`язань по договору в цілому.
Апелянт вважає, що суд помилково зазначив про свідомий намір невиконання зобов`язань сторонами за договором № 2808/ОН-15, оскільки виконання робіт підтверджується оплатою грошових коштів ТОВ «Агро Легіон» за виконані роботи ФОП Хітьком Г.В., придбанням останнім озонатора для обробки насіння в мішках та погодженням між сторонами порядку проведення відповідних робіт.
Висновки суду першої інстанції про наявність ознак фіктивності договору, які полягали в приховуванні справжніх намірів сторін укладенням спірного правочину, апелянт вважає безпідставними, оскільки наміри учасників правочину не суперечили вимогам чинного законодавства.
Оскільки суд визнав недійсним договір з підстав визначених статтями 203, 215, 234 ЦК України, застосування до спірних правовідносин вимог ч. 3 ст. 42 КУзПБ є необґрунтованим.
Крім того, заявник не обґрунтовував заяву нормами Цивільного кодексу, а суд їх застосував з власної ініціативи, внаслідок чого ФОП Хітько Г.В. був позбавлений можливості подати заяву про застосування строку позовної давності, адже нормами КУзПБ не передбачено подання таких заяв на відміну від норм Господарського кодексу та Цивільного кодексу України. Просить апеляційний господарський суд застосувати до спірних правовідносин позовну давність у 3 роки.
З урахуванням вищевикладеного апелянт просить суд скасувати в апеляційному порядку ухвалу місцевого господарського суду від 03.12.2020 у даній справі та постановити нове рішення про відмову в задоволенні заяви ТОВ «Агро Легіон» до ФОП Хітька Г.В. в повному обсязі.

3. Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Не погодившись з доводами апеляційної скарги ТОВ «Агро Легіон» звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з відповідним відзивом на апеляційну скаргу.
Відзив мотивований необґрунтованістю та безпідставністю доводів апеляційної скарги ФОП Хітька Г.В., оскільки судом першої інстанції досліджено всі обставини справи, які мали значення для правильного вирішення спору, що виник між сторонами.
ТОВ «Агро Легіон» вважає подану відповідачем апеляційну скаргу формальною та такою, що ґрунтується виключно на твердженнях відповідача, які не підкріплені жодним доказом або нормою закону, оскільки за своїм змістом Договір № 2808/ОН-15 на проведення робіт від 28.08.2015 суперечить вимогам закону та не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, що правильно встановлено судом та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.
За результатами дослідження наявних в матеріалах справи доказів, місцевим господарським судом правильно встановлено, що передбачені договором роботи відповідачем фактично не надавалися, відтак кошти сплачені за договором підлягають поверненню до ліквідаційної маси ТОВ «Агро Легіон» в порядку визначеному ч. 3 ст. 42 КУзПБ.
Про приховування справжніх намірів учасників правочину свідчить те, що в період укладання значної кількості актів здачі-приймання робіт за спірним договором ФОП Хітько Г.В. перебував за кордоном і фізично не міг виконувати обумовлені договором роботи, підписувати акти здачі робіт, що ним не виконувалися. 
Позивач акцентує увагу суду на тому, що у штаті ФОП Хітька Г.В. найманих працівників не має, а тому за нього ніхто не міг виконувати роботу з обробки насіння озоновою сумішшю.
Крім того, акти здачі-приймання робіт складено в с. Новоолесандрівка де немає складів ТОВ «Агро Легіон», відповідно, укладення таких актів не за місцем виконання робіт виключає можливість фактичного прийняття замовником виконаних робіт, що суперечить розділу 3 спірного договору.
Доводи апелянта щодо неправильного застосування норм матеріального права заявник вважає безпідставними, оскільки для визнання договору недійсним заявником зазначалися й норми ЦК України. При цьому, згідно з принципом «суд знає закони» неправильна юридична кваліфікація сторонами спірних правовідносин, не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.
Окрім зазначеного, заявник вважає відсутніми підстави для застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, оскільки спірний правочин є триваючим впродовж 2016 – 218 років протягом 3-х років (відповідно до актів здачі-приймання робіт) до відкриття провадження у справі про банкрутство. 
При цьому, нормою ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, проте скаржник таким правом не скористався. 
Твердження апелянта про те, що заявник не обґрунтував заяву нормами ЦК України, а суд їх застосував самостійно не відповідає дійсності, оскільки для визнання договору недійсним застосовуються підстави передбачені не тільки ст. 42 КУзПБ, а й ЦК ГК, ГПК України, про що ТОВ «Агро Легіон» зазначало у своїй заяві за підсумками всіх викладених обставин.
З урахуванням вищевикладеного ТОВ «Агро Легіон» просить апеляційний господарський суд у задоволенні апеляційної скарги ФОП Хітька Г.В. – відмовити, а ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 03.12.2020 по справі залишити без змін.

4. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що 28.08.2015 між ФОП Хітьком Геннадієм Володимировичем (виконавцем) та ТОВ «Агро Легіон» (замовником) укладено договір № 2808/ОН-15 (з урахуванням Договору про внесення змін та доповнень про зміну статусу виконавця на ФОП, а. с. 16 т 1) на проведення робіт (далі - Договір), за умовами п. 1.1 якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання провести передпосівну обробку насіння озоно-повітряною сумішшю.
За виконання робіт замовник перераховує виконавцеві договірну суму, згідно актів виконаних робіт (п. 1.2 Договору).
За виконання робіт згідно цього Договору замовник перераховує на розрахунковий рахунок виконавця договірну суму згідно актів здачі-приймання виконаних робіт без ПДВ (п. 2.1 Договору).
Оплата проводиться після закінчення робіт згідно актів здачі-приймання виконаних робіт (п. 2.2 Договору).
Після завершення робіт виконавець пред`являє замовникові акт здачі-приймання виконаних робіт (п. 3.1 Договору).
Замовник протягом одного дня з дня отримання акту здачі-приймання виконаних робіт, зобов`язаний направити виконавцеві підписаний акт здачі-приймання робіт, або мотивовану відмову від приймання робіт (п. 3.2 Договору).
У разі мотивованої відмови замовника від прийняття робіт, згідно акту, сторонами складається двосторонній акт із переліком необхідних доробок, строків їх виконання або про розірвання договору (п. 3.3. Договору).
Виконавець проводить роботи згідно методичних вказівок, розроблених Інститутом рослинництва ім. Юр`єва УААН та НАНУ ННЦ «ХФТІ» та узгоджені із замовником (п. 5.2 Договору).
Термін дії Договору: початок з моменту підписання Договору, закінчення 31.12.2018 (п. 6.1 Договору).
Строк дії Договору автоматично продовжується на один рік на тих же умовах у разі відсутності претензій у сторін одна до одної на день закінчення дії Договору, відсутності розірвання договору у письмовій формі (п. 6.2 Договору).
У період з 04.09.2015 по 03.05.2018 замовником та виконавцем складено акти здачі-приймання робіт за договором (а. с. 83-250, т 1; а. с. 1-67, т 2), на підставі яких ТОВ «Агро Легіон» перераховано на користь ФОП Хітька Г.В. суму 4376440,00 грн, що підтверджується відповідними банківськими виписками за рахунком ФОП Хітька Г.В. (т 1 а. с. 17-82).
На виконання вимог ухвали суду від 30.09.2020 листом Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 0.184-27100/0/15-20-Вих від 15.10.2020 надано відповідь (т 2 а. с. 169) за змістом якої Хітько Г.В. перебував за кордоном у наступні періоди: з 22.02.2016 по 17.06.2016; з 05.10.2016 по 24.12.2016; з 16.08.2017 по 23.08.2017; з 11.09.2017 по 16.09.2017; з 24.03.2018 по 15.04.2018; з 09.05.2018 по яку дату невідомо.
За викладених обставин акти № 2202/16 від 22.02.2016, № 2302/16 від 23.02.2016, № 2602/16 від 26.02.2016, № 2702-1/16 від 27.02.2016, № 2702-2/16 від 27.02.2016, № 2902/16 від 29.02.2016, № 0103/16 від 01.03.2016, № 0103-1/16 від 01.03.2016, № 0203/16 від 02.03.2016, № 0303/16 від 03.03.2016, № 0303-1/16 від 03.03.2016, № 0403/16 від 04.03.2016, № 0703/16 від 07.03.2016, № 0703-1/16 від 07.03.2016, № 0903/16 від 09.03.2016, № 0903-1/16 від 09.03.2016, № 1003/16 від 10.03.2016, № 1003-1/16 від 10.03.2016, № 1103/16 від 11.03.2016, № 1203/16 від 12.03.2016, № 1503/16 від 15.03.2016, № 1503-1/16 від 15.03.2016, № 21.03/16 від 21.03.2016, № 2103-1/16 від 21.03.2016, № 24.03/16 від 24.03.2016, № 2403-1/16 від 24.03.2016, № 2803/16 від 28.03.2016, № 2803-1/16 від 28.03.2016, № 2903/16 від 29.03.2016, № 0604/16 від 06.04.2016, № 1104/16 від 11.04.2016, № 1104/16 від 11.04.2016, № 1504/16 від 15.04.2016, № 200401/16 від 20.04.2016, № 200402/16 від 20.04.2016, № 2604/16 від 26.04.2016, № 2505/16 від 25.05.2016, № 2605/16 від 26.05.2016, № 1110/16 від 11.10.2016, № 1210/16 від 12.10.2016, № 1310/16 від 13.10.2016, № 0811/16 від 08.11.2016, № 1011/16 від 10.11.2016, № 1711/16 від 17.11.2016, № 0512/16 від 05.12.2016, № 0712/16 від 07.12.2016, № 0912/16 від 09.12.2016, № 1612/16 від 16.12.2016, № 2212/16 від 22.12.2016 укладено у період перебування ФОП Хітька Г.В. поза межами України.
Таким чином, ФОП Хітько Г.В. під час дії договору та в дати складання значної кількості актів виконаних робіт перебував за кордоном, що свідчить про свідомий намір невиконання учасниками правочину своїх зобов`язань, оскільки обидві сторони усвідомлювали неможливість виконання умов договору та підписання актів виконаних робіт в період часу, коли ФОП Хітько Г.В. перебував за межами України.
Разом з тим, вказані акти здачі-приймання робіт складено в с. Новоолександрівка. За змістом довідки ТОВ «Агро Легіон» зазначено про відсутність в період з вересня 2015 року по грудень 2020 року у власності та/або оренді ТОВ «Агро Легіон» складських приміщень, розташованих в с. Новоолександрівка. Згідно тверджень ФОП Хітька Г.В., обумовлені спірним правочином роботи виконувались за адресою – м. Слобожанське, вул. 8 Березня,   23-А, проте доказів таких обставин до матеріалів справи не надано.
За викладених обставин місцевий господарський суд зазначив про відсутність доказів на підтвердження обставин щодо дійсності факту виконання та прийняття робіт за вищевказаними актами, оскільки укладення актів здачі-приймання робіт, в порядку розділу 3 спірного договору, здійснюється за результатом прийняття замовником виконаних робіт, а надані докази свідчать про укладання таких актів не за місцем виконання робіт, що виключає можливість фактичного прийняття замовником виконаних робіт.
Крім того, місцевим господарським судом враховано інформацію, що розміщена на сайті Держстату України за посиланням: http://www.ukrstat.gov.ua/operativ/operativ2005/gdn/reg_zp_m/reg_zpm_u/arh_zpm_u.htm, що середня заробітна плата в Дніпропетровській області за період з серпня 2015 року (місяць, в якому був укладений спірний правочин) по травень 2018 року (місяць, в якому було підписано останній акт виконаних робіт за спірним правочином) коливалась в межах від 4547,00 грн до 8724,00 грн. 
Вартість озонатора, яким ФОП Хітько Г.В. начебто виконував роботи становить 4000,00 грн (т 2 а. с. 138).
При цьому, за змістом відповіді професора кафедри матеріалознавства ДВНЗ «Український державний хіміко-технологічний університет» (від 29.09.2020 № 3018/617) на адвокатський запит, обробка насіння озоно-повітряною сумішшю це суто механічна робота, яка не потребує додаткової кваліфікації, агрономічної освіти або спеціальної підготовки.
Таким чином, ТОВ «Агро Легіон», самостійно придбавши озонатор за 4000,00 грн та найнявши у штат найманого працівника і встановивши йому заробітну плату у розмірі 10000,00 грн (що є більшою за середньомісячну зарплату в Дніпропетровській області), витратив би на оплату робіт у тому ж обсязі та тієї ж якості, які вказані в актах виконаних робіт, за період з серпня 2015 року по травень 2018 року в сумі 344000,00 грн, що майже в 28 разів є меншою за суму 9513550,00 грн, яку боржник зобов`язався сплатити відповідачу на виконання умов Договору.
Наведені вище обставини, на думку місцевого господарського суду свідчать про приховування справжніх намірів учасників правочину та відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.
Крім того, місцевим господарським судом з матеріалів заяви встановлено, що наліпки, якими заклеювались отвори у мішках після проведення робіт містять логотип ТОВ «Агро Легіон» (т 2 а. с. 146), про що зазначає представник ФОП   Хітька Г.В., та виготовлені ТОВ «ВКФ «Арт-Престиж» на замовлення ТОВ «Агро Легіон», що підтверджується відповідною накладною та рахунком на оплату (т 2  а. с. 147-148), згідно яких покупцем товару та особою, що розрахувалась з ТОВ «ВКФ «Арт-Престиж» за виготовлені наліпки є ТОВ «Агро Легіон», а не ФОП Хітько Г.В.
Разом з тим, згідно видаткової накладної та рахунку на оплату (т 2 а. с. 138-139) покупцем озонатора ОНТ-2 є ФОП Хітько Г.В., в той час як з долученої ФОП Хітьком Г.В. фототаблиці (т 2 а.с.143-144) вбачається, що озонаторна установка, якою виконувались роботи, містить логотип ТОВ «Агро Легіон», натомість докази виконання робіт озонаторною установкою, що належить ФОП Хітько Г.В. в матеріалах справи відсутні.
З урахуванням вищевикладеного, місцевий господарський суд дійшов висновку, що укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої ст. 203 ЦК України, що за правилами ст. 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст. 234 ЦК України.
Разом з тим місцевий господарський суд зазначив про те, що за умовами приписів ст. 42 КУзПБ передбачено визнання недійсним правочинів, вчинених боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство. Разом з тим, спірний правочин укладено між замовником та виконавцем 28.08.2015, в той час як провадження у справі про банкрутство ТОВ «Агро Легіон» відкрито Господарським судом Дніпропетровської області 12.12.2019. Тобто спірний правочин укладено поза межами визначеного приписами ст. 42 КУзПБ строку, що свідчить про відсутність підстав для визнання недійсним правочину в порядку ст. 42 КУзПБ.
При цьому, враховуючи встановлений факт недійсності спірного правочину, господарський суд дійшов висновку щодо наявності підстав для повернення до ліквідаційної маси боржника в порядку ч. 3 ст. 42 КУзПБ суми, сплаченої підприємством боржника за спірним правочином, шляхом стягнення з ФОП     Хітька Г.В. на користь ТОВ «Агро Легіон» суми 4376440,00 грн, з чим не погоджується відповідач по справі, що і є предметом оскарження судового рішення по даній справі.

5. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції та відхиляє доводи апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та відзив на неї, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про наступне.
Предметом перегляду судового рішення є наявність/відсутність правових підстав для задоволення вимог заяви ТОВ «Агро Легіон» щодо визнання недійсним договору № 2808/ОН-15 від 28.08.2015 на проведення робіт, стягнення з відповідача та повернення грошових коштів до ліквідаційної маси боржника.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що в провадженні Господарського суду Дніпропетровської області перебуває справа № 904/5682/19 за заявою ТОВ «Укравіт Агро» до боржника ТОВ «Агро Легіон» про визнання банкрутом.
Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 05.03.2020 по справі № 904/5682/19 припинено процедуру розпорядження майном ТОВ «Агро Легіон» (ідентифікаційний код 36933807); припинено повноваження арбітражного керуючого Толстих А.В.; визнано ТОВ «Агро Легіон» банкрутом; відкрито ліквідаційну процедуру у справі строком на 12 місяців, до 05.03.2021; призначено ліквідатором банкрута ТОВ «Агро Легіон» арбітражного керуючого Толстих Андрія Володимировича (свідоцтво № 735 від 24.04.2013, номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).
21.10.2019 введено в дію КУзПБ, який в силу п. 4 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу, поширює свою дію на подальший розгляд справ про банкрутство незалежно від дати порушення (відкриття) провадження у таких справах, за винятком справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації.
Таким чином, перехід від регулювання, передбаченого Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» до регулювання згідно з КУзПБ здійснюється негайно (безпосередня дія як спосіб дії в часі нормативно-правових актів) шляхом здійснення подальшого розгляду справ про банкрутство відповідно до положень цього Кодексу. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20.11.2019 у справі                      № 924/159/14, від 11.08.2020 у справі № 904/3457/19 та від 27.08.2020 у справі           № 904/4928/17.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КУзПБ провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.
Відповідно до ст. 1 КУзПБ ліквідатор - арбітражний керуючий, призначений господарським судом для здійснення ліквідаційної процедури.
Ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження: приймає у своє відання майно боржника, забезпечує його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; проводить інвентаризацію та визначає початкову вартість майна банкрута; аналізує фінансовий стан банкрута; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; формує ліквідаційну масу; заявляє до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості; подає до суду заяви про визнання недійсними правочинів (договорів) боржника; вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб; продає майно банкрута для задоволення вимог, внесених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Кодексом; веде реєстр вимог кредиторів; здійснює інші повноваження, передбачені цим Кодексом (ч. 1 ст. 61 КУзПБ).
Частиною 3 ст. 12 КУзПБ встановлено, що під час реалізації своїх прав та обов`язків арбітражний керуючий зобов`язаний діяти добросовісно, розсудливо та з метою, з якою ці права та обов`язки надано (покладено).
Особливістю реалізації повноважень арбітражного керуючого у ліквідаційній процедурі є обов`язок ліквідатора здійснити повноту дій, спрямовану на виявлення та повернення активів боржника (ч. 1 ст. 65 КУзПБ).
За приписами ст. 42 КУзПБ за заявою арбітражного керуючого правочини боржника можуть бути визнані недійсними. Дана стаття передбачає спеціальні підстави визнання недійсними правочинів, укладених боржником.
Арбітражний керуючий, проаналізувавши документи та обставини у справі про банкрутство, самостійно визначає наявність підстав для визнання недійсними правочинів боржника та спроможність подання такої заяви, впливає на наповнення ліквідаційної маси, відновлення порушених прав кредиторів і погашення їх вимог. Ліквідатор зобов`язаний перевірити наявність підстав для визнання недійсним сумнівного правочину, укладеного у підозрілий період, відповідно до ст. 42 КУзПБ.
Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник.
Інститут визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності, що спрямована на дотримання балансу інтересів не лише осіб, які беруть участь у справі про банкрутство, а й осіб, залучених у справу про банкрутство, зокрема, контрагентів боржника. Визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливе справедливе задоволення вимог кредиторів.
Заява ТОВ «Агро Легіон» у даній справі мотивована з посиланням на приписи ст. ст. 7, 42 КУзПБ та ст. ст. 203, 215, 638, 837, 843, 846 ЦК України, ст. 180 ГК України та обґрунтована укладенням спірного Договору між ФОП Хітьком Г.В. та ТОВ «Агро Легіон» протягом 3-х років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, який не містить всіх істотних умов договору (містить формальний предмет договору, не визначена ціна роботи, відсутні строки виконання робіт), не спрямований на реальне настання обумовлених в ньому наслідків, що значно вплинуло на зменшення активів ТОВ «Агро Легіон» та в подальшому призвело до його банкрутства.
За умовами укладеного між ТОВ «Агро Легіон» та ФОП Хітьком Г.В. договору № 2808/ОН-15 на проведення робіт від 28.08.2015 боржник взяв на себе зобов`язання оплатити відповідачу роботи на загальну суму 9513550,00 грн, фактично боржником сплачено на користь ФОП Хітька Г.В. грошові кошти у сумі 4376440,00 грн. 
Заявник вказує про відсутність у ТОВ «Агро Легіон» потреби у наданні робіт з передпосівної обробки насіння озоно-повітряною сумішшю, оскільки основним видом діяльності підприємства боржника є оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин. Разом з тим, за змістом тверджень заявника, передпосівна обробка проводиться за 1-2 тижні до посіву зерна (посів зерна відбувається весною та восени), в той час як з актів здачі-приймання робіт вбачається, що передпосівна обробка насіння проводилась щомісячно, починаючи з 2015 по 2018 роки. Крім того, заявник акцентує увагу суду на тому, що акти здачі-приймання робіт не містять інформації про місце проведення передпосівної обробки насіння.
Крім того, сумнівним на думку заявника є й факт складання актів в                           с. Новоолександрівка, оскільки у власності та/або оренді ТОВ «Агро Легіон» не перебували склади в с. Новоолександрівка. До того ж, заявник вказує, що за змістом договору № 01-04/2018 відповідального зберігання від 01.09.2018 та договору № 94-15 про надання комплексних логістичних послуг від 23.12.2015, укладеного боржником з метою зберігання насіння, місцезнаходженням зерна значиться місто Київ, що суперечить відомостям щодо місцезнаходження обробки зерна, зазначеним сторонами в актах здачі-приймання робіт. При цьому, заявник вказує, що з актів здачі-приймання робіт не вбачається можливим встановлення періоду виконання робіт, ваги обробленого зерна, способу визначення вартості виконаних робіт.
Також, в обґрунтування заявлених вимог ТОВ «Агро Легіон» зазначає, що виконання обумовлених спірним правочином робіт передбачає залучення додаткового персоналу, зокрема електротехнічного, який ознайомлений з інструкцією по експлуатації і пройшов необхідну підготовку по застосуванню озонової технології для передпосівної обробки насіння. Тобто для проведення такої роби необхідно мати відповідні знання та кваліфікацію, яких не має у ФОП       Хітька Г.В.
Окрім зазначеного вище, заявник вказує, що з банківських виписок по рахунку ФОП Хітька Г.В. вбачається, що він не має інших контрагентів, рахунки від боржника надходили на суми оплати податків для ФОП, що знімались готівкою у банкоматі, розташованому поблизу місцезнаходженням боржника.
На думку заявника, оскільки спірний правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, його слід визнати недійсним з поверненням до ліквідаційної маси боржника отриманих ФОП Хітьком Г.В. від ТОВ «Агро Легіон» грошових коштів за цим правочином.
Відповідно до ч. 1 ст. 42 КУзПБ правочини, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, якщо вони завдали збитків боржнику або кредиторам, з таких підстав: боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку; боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна; боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.
Згідно із ч. 2 ст. 42 КУзПБ правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, також з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник уклав договір із заінтересованою особою; боржник уклав договір дарування.
З огляду на сферу регулювання КУзПБ загалом і за змістом ч. 1, 2 ст. 42 КУзПБ, вона є спеціальною щодо загальних, установлених ЦК України підстав для визнання правочинів недійсними, тобто ця норма передбачає додаткові, специфічні підстави для визнання правочинів недійсними, які характерні виключно для правовідносин, що виникають між боржником і кредитором у процесі відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом.
У разі визнання недійсними правочинів боржника з підстав, передбачених ч. ч. 1 або 2 цієї статті, кредитор зобов`язаний повернути до складу ліквідаційної маси майно, яке він отримав від боржника, а в разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість грошовими коштами за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину (ч. 3 ст. 42 КУзПБ).
Вказана процедура спрямована на повернення до складу ліквідаційної маси відчужених за такими правочинами активів. Можливість оспорення та спростування майнових дій боржника насамперед необхідна для забезпечення збереження майна боржника в інтересах конкурсних кредиторів.
Як зазначалося вище, задовольняючи заяву ТОВ «Агро Легіон» про визнання недійсним з моменту укладення Договір № 2808/ОН-15 від 28.08.2015, укладеного між ФОП Хітьком Г.В. та ТОВ Агро Легіон» і стягнення суми 4736440,00 грн, місцевий господарський суд, керувався приписами ч. 1, 5 ст. 203, ст. ст. 215, 234 ЦК України якими, зокрема визначено, що укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків підлягає визнанню недійсним.
Колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом правильно застосовано до спірних правовідносин приписи ч. 1, 5 ст. 203, ст. ст. 215, 234 ЦК України та водночас не застосовано норму ст. 42 КУзПБ, з огляду на наступне. 
Під час розгляду господарських спорів суду необхідно враховувати положення ч. 3 ст. 3 ГПК України, суть якого полягає у тому, що судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Застосування конкретного способу захисту прав та законних інтересів залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.
У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.11.2020 у справі № 911/956/17 звертається увага на те, що факт подання юридичною особою або іншими особами до господарського суду позовної заяви із зазначенням вимог та підстав такого звернення є реалізацією відповідними особами права на судовий захист та за своєю правовою природою є процесуальною дією в розумінні ч. 3 ст. 3 ГПК України, що зумовлює обов`язок суду розглянути спір із застосуванням до спірних правовідносин процесуального закону, чинного на дату звернення відповідної особи до суду та розгляду її позовних вимог.
Оскільки на час укладення спірного договору - 28.08.2015 норми ст. 42 КУзПБ не існувало (КУзПБ набув чинності 21.10.2019), то й підстав для визнання недійсним спірного договору поставки за вказаною статтею не було.
Той факт, що в заяві про визнання недійсним договору поставки арбітражний керуючий зазначив в обґрунтування вимог, у тому числі ст. 42 КУзПБ, не впливає на необхідності надання судом правової кваліфікації правовідносинам сторін, та дослідження підстав визнання недійсним договору відповідно до ч. 1, 5 ст. 203,       ст. ст. 215, 234 ЦК України, оскільки саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. При цьому заява ТОВ «Агро Легіон» мотивована з посиланням на норми як спеціального закону (КУзПБ) та і норми загальні (ЦК України), додержання яких є необхідним для чинності правочину.
Застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Аналогічну правову позиція викладено в постанові Верховного Суду від 20.01.2020 у справі  № 916/556/19.
За умовами ст. 626 ЦК України договір є домовленістю двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення прав та обов`язків.
Відповідно до ч. 2 ст. 20 ГК України кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються, зокрема, шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання.
Згідно ч. 1 ст. 846 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5 ст. 203 ЦК України).
Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно з частинами 1, 2 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.
Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони, вчиняючи його, знають, що він не буде виконаним. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. Вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, які встановлені законом для цього виду правочину.
Між тим, у постанові Верховного Суду України від 19.10.2016 у справі         № 6-1873цс16 викладено правову позицію, відповідно до якої для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.02.2017 року у справі № 6-2360цс16 та підтримана в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року по справі №442/3285/16-ц та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27 березня 2019 року по справі № 903/439/18.
Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.
Фактично єдиною метою здійснених майнових дій від імені сторін спірного правочину є введення в оману кредиторів шляхом виведення активів боржника (грошових коштів) з метою їх збереження за іншими особами від звернення стягнення за наявними грошовими зобов`язаннями боржника перед кредиторами, створення видимості належної юридичної форми для здійснення оплат за нібито надані роботи.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що укладаючи спірний правочин, яким передбачено проведення ФОП Хітьком Г.В. передпосівної обробки насіння озоно-повітряною сумішшю згідно методичних вказівок, розроблених Інститутом рослинництва ім. Юр`єва УААН та НАНУ ННЦ «ХФТІ» сторони договору вводили в оману третіх осіб (кредиторів боржника) щодо дійсних намірів учасників правочину з огляду на неможливість виконання відповідачем своїх обов`язків згідно умов спірного договору враховуючи те, що на час укладання договору та протягом усього часу його дії у штаті ФОП Хитька Г.В. були відсутні працівники, які б мали кваліфікацію на проведення відповідних робіт згідно методичних рекомендацій, що підтверджується відповіддю відповідача на поставлене запитання позивача, в якій він зазначив, що працю найманих працівників ФОП Хітько Г.В. не використовує.
За змістом відповідей Інституту рослинництва ім. Юр`єва УААН та НАНУ ННЦ «ХФТІ» (а. с. 124-126 т 2), отриманими заявником на адвокатський запит, вказаними установами не надавалось дозволу ФОП Хітьку Г.В. на використання методичних вказівок, застосування яких передбачено п. 5.2 Договору.
При цьому сам Хітько Г.В. не має відповідної спеціальної підготовки на проведення обумовлених в договорі робіт, та як він сам пояснив, всю необхідну інформацію щодо використання озонаторної установки він отримав з відкритого доступу в мережі інтернет.
За змістом наявних у справі доказів в підтвердження виконання робіт за договором, у період з 04.09.2015 по 03.05.2018 замовником та виконавцем складено акти здачі-приймання робіт (а. с. 83-250 т 1; а. с. 1-67 т 2), на підставі яких ТОВ «Агро Легіон» перераховано на користь ФОП Хітька Г.В. суму 4376440,00 грн, що підтверджується відповідними банківськими виписками за рахунком ФОП       Хітька Г.В. (а. с. 17-82 т 1).
На виконання вимог ухвали суду від 30.09.2020 в даній справі Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України листом № 0.184-27100/0/15-20-Вих від 15.10.2020 (а. с. 169 т 2) надав відповідь, за змістом якої Хітько Г.В. перебував закордоном у наступні періоди: з 22.02.2016 по 17.06.2016; з 05.10.2016 по 24.12.2016; з 16.08.2017 по 23.08.2017; з 11.09.2017 по 16.09.2017; з 24.03.2018 по 15.04.2018; з 09.05.2018 по яку дату невідомо.
За викладених обставин місцевим господарським судом зроблено правильні висновки, що акти №2202/16 від 22.02.2016, №2302/16 від 23.02.2016, №2602/16 від 26.02.2016, №2702-1/16 від 27.02.2016, №2702-2/16 від 27.02.2016, №2902/16 від 29.02.2016, №0103/16 від 01.03.2016, №0103-1/16 від 01.03.2016, №0203/16 від 02.03.2016, №0303/16 від 03.03.2016, №0303-1/16 від 03.03.2016, №0403/16 від 04.03.2016, №0703/16 від 07.03.2016, №0703-1/16 від 07.03.2016, №0903/16 від 09.03.2016, №0903-1/16 від 09.03.2016, №1003/16 від 10.03.2016, №1003-1/16 від 10.03.2016, №1103/16 від 11.03.2016, №1203/16 від 12.03.2016, №1503/16 від 15.03.2016, №1503-1/16 від 15.03.2016, №21.03/16 від 21.03.2016, №2103-1/16 від 21.03.2016, №24.03/16 від 24.03.2016, №2403-1/16 від 24.03.2016, №2803/16 від 28.03.2016, №2803-1/16 від 28.03.2016, №2903/16 від 29.03.2016, №0604/16 від 06.04.2016, №1104/16 від 11.04.2016, №1104/16 від 11.04.2016, №1504/16 від 15.04.2016, №200401/16 від 20.04.2016, №200402/16 від 20.04.2016, №2604/16 від 26.04.2016, №2505/16 від 25.05.2016, №2605/16 від 26.05.2016, №1110/16 від 11.10.2016, №1210/16 від 12.10.2016, №1310/16 від 13.10.2016, №0811/16 від 08.11.2016, №1011/16 від 10.11.2016, №1711/16 від 17.11.2016, №0512/16 від 05.12.2016, №0712/16 від 07.12.2016, №0912/16 від 09.12.2016, №1612/16 від 16.12.2016, №2212/16 від 22.12.2016 укладено у період перебування ФОП           Хітька Г.В. поза межами України.
Таким чином ФОП Хітько Г.В. під час дії договору та в дати складання значної кількості актів виконаних робіт перебував за кордоном, що свідчить про свідомий намір невиконання учасниками правочину своїх зобов`язань, оскільки обидві сторони усвідомлювали неможливість виконання умов договору та підписання актів виконаних робіт в період часу, коли ФОП Хітько Г.В. перебував за межами України.
Разом з тим, вказані акти здачі-приймання робіт складено в с. Новоолександрівка. За змістом довідки ТОВ «Агро Легіон» зазначено про відсутність в період з вересня 2015 року по грудень 2020 року у його власності та/або оренді складських приміщень, розташованих в с. Новоолександрівка. Згідно тверджень ФОП Хітька Г.В., обумовлені спірним правочином роботи виконувались за адресою – м. Слобожанське, вул. 8 Березня, 23-А, проте доказів таких обставин до матеріалів справи не надано.
За викладених обставин, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про відсутність доказів на підтвердження обставин щодо дійсності факту виконання та прийняття робіт за вищевказаними актами, оскільки укладення актів здачі-приймання робіт, в порядку розділу 3 спірного договору, здійснюється за результатом прийняття замовником виконаних робіт, а надані докази свідчать про укладання таких актів не за місцем виконання робіт, що виключає можливість фактичного прийняття замовником виконаних робіт.
З огляду на встановлені обставини справи щодо укладення боржником оспорюваного правочину, який не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, до спірних правовідносин підлягають застосуванню саме норми ст. ст. 203, 215, 234 ЦК України.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої ст. 203 ЦК України, що за правилами ст. 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст. 234 ЦК України.
З огляду на вищевикладене колегія суддів відхиляє доводи апелянта в частині безпідставного застосування судом першої інстанції загальних норм ЦК України для визнання спірного правочину недійсним.
При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимога ТОВ «Агро Легіон» про стягнення на його користь з ФОП Хітька Г.В. грошових коштів у сумі 4736440,00 грн, які він отримав від боржника за недійсним Договором № 2808/ОН-15 від 28.08.2015 на проведення робіт, підлягає задоволенню у спосіб визначений у ч. 3 ст. 43 КУзПБ.
Доводи апелянта про те, що суд визнав недійсним договір з підстав визначених статтями 203, 215, 234 ЦК України, а тому застосуванню до спірних правовідносин вимог ч. 3 ст. 42 КУзПБ є неправильним, колегія суддів відхиляє, оскільки за наслідком визнання недійсним правочину вчиненого боржником, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, підлягають застосуванню приписи ч. 3 ст. 42 КУзПБ.
Доводи апелянта про передчасність висновків суду про введення кредиторів в оману щодо дійсних намірів учасників правочину, оскільки ні до, ні в момент укладення 28.08.2015 оспорюваного Договору ТОВ «Агро Легіон» не мало правовідносин з ініціюючим кредитором ТОВ «Укравіт Агро» і не могло порушити його права, колегія суддів відхиляє, оскільки щодо боржника вчинялись дії з доведення його до банкрутства, що також підтверджує наявність дій керівництва боржника, спрямованих на виведення основних фінансових активів на користь відповідача.
Доводи апелянта щодо безпідставних висновків суду щодо укладання актів здачі-приймання робіт без участі ФОП Хітька Г.В. та щодо відсутності належних доказів виконання робіт озонаторною установкою особисто ФОП Хітьком Г.В., колегія суддів відхиляє, оскільки в матеріалах справи відсутні докази виконання робіт озонаторною установкою саме ФОП Хітьком Г.В., який в період виконання робіт перебував за кордоном. 
При цьому, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта, що про факт виконання відповідачем робіт за договором свідчить їх оплата з боку ТОВ «Агро Легіон», оскільки факт оплати робіт за умови їх невиконання не спростовує висновки суду першої інстанції щодо фіктивності договору.
Придбання відповідачем озонатора для обробки насіння та наліпок для заклеювання отворів на мішках також не свідчить про фактичне виконання робіт ФОП Хітьком Г.В.
Крім того, колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо наведених ним підстав для застосування строку позовної давності у 3 роки до спірних правовідносин, оскільки згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
До винесення судового рішення по даній справі ФОП Хітько Г.В. не скористався своїм правом звернутися з відповідною заявою до суду першої інстанції про застосування позовної давності. 
Доводи ФОП Хітька Г.В. про те, що заявник не обґрунтував заяву нормами ЦК України, а суд самостійно їх застосував до спірних правовідносин, чим позбавлено відповідача можливості подати заяву про застосування строку позовної давності в порядку КУзПБ, колегія суддів відхиляє, оскільки за змістом самої заяви ТОВ «Агро Легіон» у тому числі, посилається на загальні норми статей 203, 215 ЦК України. При цьому в заяві ТОВ «Агро Легіон» заявник посилався на ті обставини, які суд першої інстанції поклав в основу висновків про фіктивність угоди. Відповідач був обізнаним з заявою ТОВ «Агро Легіон» та мав змогу подати відповідну заяву до суду про застосування строку позовної давності, але цього не зробив.
З огляду на те, що КУзПБ не встановлює спеціальних норм про позовну давність (у тому числі щодо звернення до суду арбітражного керуючого із заявою про визнання недійсними правочинів, укладених боржником), колегія суддів зауважує, до спірних правовідносин слід застосовувати загальні норми позовної давності. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду по справі 10/5026/995/2012 від 11.02.2020.
Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження в процесі апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції, оскільки не спростовують вищевикладених обставин справи та не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

6. Висновки за результатами перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апелянта не спростовують правомірних висновків місцевого господарського суду, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

7. Розподіл судових витрат.

У зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги судові витрати за її подання у відповідності до ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача по справі – ФОП Хітька Г.В.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 03.12.2020 у справі № 904/5682/19 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 28.04.2021.

Головуючий суддя                                                                      Ю.Б. Парусніков

Судді:                                                                                          І.О. Вечірко

                                                                                                    Т.А. Верхогляд