ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
 
іменем України

17 червня 2021 року
м. Харків

справа № 638/2757/16
провадження № 22-ц/818/1992/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого – Котелевець А.В.,
суддів – Бурлака І.В., Яцини В.Б.,
за участю секретаря – Гришиної А.О.,
представники – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

учасники справи:
позивачі – ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
відповідачі – Приватне підприємство «Агрофірма Коломацька», приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малахова Галина Іванівна, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2020 року в складі судді Хайкіна В.М.,

у с т а н о в и в:

03 грудня 2020 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 подали до суду заяву про забезпечення позову та просили заборонити державному реєстратору вносити будь – які зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань стосовно Приватного підприємства «Агрофірма Коломацька» (далі – ПП «Агрофірма Коломацька») до вирішення питання по суті та набрання рішенням суду законної сили.
Заява мотивована тим, що в провадженні суду знаходиться позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ПП «Агрофірма Коломацька», приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу (далі – ПН ХМНО) Малахової Галини Іванівни, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про визнання недійсним рішень органу управління, визнання недійсними змін до установчих документів, скасування державної реєстрації змін, визначення розміру статутного капіталу та розмірів часток учасників.
Відповідачі після подання позову вже вчинили дії по перереєстрації власників юридичної особи, що свідчить про об`єктивну можливість повторного вчинення аналогічних дій, що в свою чергу унеможливить виконання можливого рішення суду. ОСОБА_3 вважає, що відповідачі умисно вчиняють вказані недобросовісні дії. Вважає, що такий вид забезпечення позову як заборона державному реєстратору вносити будь – які зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань стосовно ПП «Агрофірма Коломацька» є співмірним із заявленими позовними вимогами та забезпечить ефективне поновлення прав позивачів у разі ухвалення рішення про задоволення позовних вимог.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2020 року в задоволенні заяви ОСОБА_3 про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що в заяві про забезпечення позову ОСОБА_3 не зазначив про наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду та не надав жодних доказів на підтвердження того, що відповідачі мають намір вчинити будь – які дії, що матимуть характер недобросовісних. Оскільки заявник обмежився формальними підставами для вжиття заходів забезпечення позову, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

23 грудня 2020 року  ОСОБА_3  подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм процесуального права, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.
Апеляційна скарга містить доводи, які є аналогічними доводам заяви про забезпечення позову.

10 березня 2021 року ОСОБА_2 – представник ПП «Агрофірма Коломацька» подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Відзив мотивовано тим, що заходи забезпечення позову шляхом заборони державному реєстратору вносити будь – які зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань стосовно ПП Агрофірма Коломацька» є неспівмірними із заявленими позовними вимогами та будуть перешкоджати господарській діяльності підприємства.

ОСОБА_4 , ПН ХМНО Малахова Г.І., ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ухвалу суду першої інстанції не оскаржили, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини першої статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України – в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає таких підстав.

Забезпечення позову – це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 

Статтею 149 ЦПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову; забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь – якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктами 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття певних заходів утруднить або зробить неможливим виконання судового рішення.

Крім того, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відтак, при обрані заходів забезпечення позову, суд повинен також враховувати необхідність збереження балансу прав і законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб, не допускаючи використання заходу забезпечення позову у якості тиску на відповідача.

Види забезпечення позову передбачені статтею 150 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1 – 1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.
Заборона вчиняти певні дії застосовується, якщо потрібно обмежити право відповідача чи будь – якої іншої особи вчиняти певні фактичні чи юридичні дії, що стосуються предмета спору.

Дослідивши доводи, викладені в заяві про забезпечення позову та апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що заходи забезпечення позову є неспівмірними із заявленими позовними вимоги та будуть перешкоджати у господарській діяльності юридичної особи.

Заборона на внесення будь – яких змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань стосовно ПП «Агрофірма Коломацька» унеможливить здійснення господарської діяльності належним чином, унеможливить реалізацію вищим органом управління своїх прав та обов`язків в частині прийняття рішень, державна реєстрація яких передбачена законом, що призведе до істотного порушення прав та інтересів підприємства та спричинить негативні фінансові наслідки.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. ст. 149 – 150, 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 – 384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 – залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2020 року – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 22 червня 2021 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді – І.В. Бурлака

В.Б. Яцина