ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/3741/20                                                                         Головуючий у 1 інстанції - Заяць О.В.
                                                                                                                    Суддя-доповідач - Василенко Я.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  21 квітня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                    Василенка Я.М.,
суддів                              Ганечко О.М., Кузьменка В.В., 
                                                            
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.12.2020 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -
                                                  В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив: 
- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про відмову виконувати обов`язки з перерахунку пенсії на підставі довідки Верховного Суду України про заробітну плату для призначення пенсії державного службовця, переданої до пенсійного органу 26.04.2019 у відповідності до рішення Чернігівського окружного адміністративного суду у справі № 620/1595/19 від 05.08.2019 щодо переведення з пенсії за віком з мотивів збільшення її розміру, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про державну службу», як рішення прийнятого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області неправомірно;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області провести перерахунок пенсії з визначенням в рішенні суду окрім номера та дати повторно виданої Верховним Судом України довідки за встановленою формою станом на визначений у ній час-березень 2018 року, про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, а саме: довідки Верховного Суду України від 17.03.2020, вих. №1-144/0/8-20, з визначенням вказаних в ній, даних про мої загальні доходи в розмірі 19 710, 00 грн., з яких 13 140, 00 грн.-посадовий оклад, надбавка за вислугу років (50 %), за стаж державної служби -32 роки (станом на серпень 2006 року, часу переведення на посаду судді) - 6 570, 00 грн.;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області сплатити невиплачену частину пенсії з червня 2020 року, моменту застосування правового підходу, визначеного в листі, за номером 2500-0327-8/23066 з датою видання - 26.06.2020, за підписом заступника начальника відділу з питань перерахунків пенсій № 1 Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області О. Молдожонової.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.12.2020 позов задоволено частково: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо зменшення ОСОБА_1 розміру пенсії з червня 2020 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 згідно довідки Верховного Суду України, наданої до заяви про перерахунок пенсії (тотожну довідці Верховного Суду України від 17.03.2020 № 1-144/0/8-20); зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області сплатити невиплачену частину пенсії ОСОБА_1 з червня 2020 року із врахуванням раніше виплачених сум.; у задоволенні решти вимог відмовлено. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області звернулось із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що 26.04.2019 позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення йому пенсії згідно з Законом України «Про державну службу», як особі, що працювала на посаді помічника судді та судді, має стаж державної служби понад 20 років. 
Листом від 03.05.2019 № 466/04, з посиланням на протокол № 356 від 03.05.2019, відповідач повідомив, що позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у відповідності до Закону України «Про державну службу», обґрунтовуючи тим, що з 01.05.2016 посада помічника судді та судді не віднесена до посад державної служби, тобто на момент набранням чинності Закону України № 899-VIII позивач не обіймав посаду державної служби в державному органі та немав необхідного стажу держслужби.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 05.08.2019 у справі № 620/1595/19, яке залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.10.2019, позов задоволено: визнано протиправним рішення Борзнянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Чернігівської області про відмову у переведенні   ОСОБА_1 з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», що викладено у листі від 03.05.2019 № 466/04 з посиланням на протокол № 356 від 03.05.2019; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про державну службу», з 26.04.2019.
Листом (а.с. 13-14) відповідач повідомив позивача, що на виконання рішення суду Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.10.2019 у справі № 620/1595/19 Борзнянським об`єднаним управлінням ПФУ його було переведено з пенсії за віком, призначену відповідно до Закону України ''Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування'' з 06.11.2019 на пенсію за віком відповідно до Закону України ''Про державну службу'' з урахуванням довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, виданої Верховним судом України.
Зважаючи на те, що в даному рішенні не вказано, яку заробітну плату державного службовця потрібно врахувати для обчислення пенсії при переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України ''Про державну службу'' пенсійну справу приведено у відповідність з 24.06.2020.
Тобто, на виконання рішення Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.10.2019 у справі № 620/1595/19 позивача переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України ''Про державну службу'' з 26.04.2019 без врахування заробітної плати. 
Вважаючи протиправними дії відповідача, позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що оскільки загальний розмір пенсії за віком відповідно до Закону України ''Про державну службу'' становить в середньому 1500 грн., що фактично є мінімальною пенсією в Україні, в той же час, ОСОБА_1 має стаж державної служби 32 роки, то позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції з ненаданням належної оцінки нормам чинного законодавства та доводам відповідача, що призвело до прийняття невірного рішення, судом порушено правильність застосування норм матеріального та процесуального права.
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п.13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 № 7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.
Отже, оскільки апелянт у своїй апеляційній скарзі оскаржує судове рішення в частині задоволення позовних вимог, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що саме в цій частині перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 90 Закону України "Про державну службу" № 889 - VIII (далі - Закон № 889 - VIII) від 01.05.2016 пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Частина 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлює, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
У відповідності до частини 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.   
В матеріалах справи наявна довідка Верховного Суду України про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), видана ОСОБА_1 про те, що він справді працював у Верховному Суді України на посаді помічника судді, у якій зазначено складові заробітної плата та її розмір.
Довідка видана на підставі особових рахунків, платіжних відомостей або інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату за березень місяць 2018 рік.
Аналогічна довідка була надана позивачем до заяви про переведення на інший вид пенсії.
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства ("Stretch - United Kingdom" №44277/98).
У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("Von Maltzan and Others v. Germany" № 71916/01, № 71917/01 та № 10260/02).
Також, колегія суддів враховує судову практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Отже, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Колегія суддів зазначає, що позивача переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України ''Про державну службу'', загальний розмір пенсії становить з 26.04.2019 - 1497,00 грн., з 01.07.2019 - 1564,00 грн., з 01.12.2019 - 1638, 00 грн., з 01.07.2020 - 1712,00 грн., що фактично є мінімальною пенсією в Україні, при цьому ОСОБА_1 має стаж державної служби 32 роки.
Частина 2 ст. 9 КАС України надає суду право вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно вийшов за межі позовних вимог та задовольнив позовні вимоги шляхом визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо зменшення ОСОБА_1 розміру пенсії з червня 2020 року; зобов`язання поновити виплату пенсії ОСОБА_1 згідно довідки Верховного Суду України наданої до заяви про перерахунок пенсії (тотожну довідці Верховного Суду України від 17.03.2020 № 1-144/0/8-20) та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області сплатити невиплачену частину пенсії ОСОБА_1 з червня 2020 року із врахуванням раніше виплачених сум.
При цьому, доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції. Апеляційна скарга не містить інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) у відзиві на позовну заяву та з урахуванням яких суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга відповідача не містить.
Також, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.12.2020 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий:                                                                                          Василенко Я.М.
                                                                               
Судді:                                                                                                    Ганечко О.М.

                                                                                                              Кузьменко В.В.