П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
 
25 червня 2021 року                                                                                              м. Київ
 
Справа № 752/14089/20
Провадження: № 22-ц/824/5385/2021
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О., 
суддів Іванової І.В., Пікуль A.A.,
 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Ніколова Янка Георгієва в інтересах Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна»
на заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 вересня 2020 року,  ухвалене під головуванням судді Шевченко Т.М., 
у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «Асканія», про стягнення страхового відшкодування,
 
в с т а н о в и в:
 
У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 26 січня 2020 року о 07 год. 20 хв. в м. Києві по Столичному шосе, 31/1, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Volkswagen Tiguan» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Skoda Octavia» д.н.з. НОМЕР_2 , який на праві власності належить ТОВ «Торгівельний дім «Асканія» під керуванням ОСОБА_3 .. Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10 квітня 2020 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Skoda Octavia» д.н.з. НОМЕР_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 115002-2307-3391257. 09 лютого 2020 року нею було подано страховику заяву про виплату страхового відшкодування у розмірі 73 844,02 грн, який підтверджується рахунком-фактурою на ремонт автомобіля №2078452 та відповідною квитанцією. 13 березня 2020 р. ПрАТ "СК "Євроінс Україна" було прийняте рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 12 621,25 грн., після чого, 19 травня 2020 року було прийнято додаткове рішення про доплату страхового відшкодування в розмірі 9 965,78 грн. Оскільки відповідач відмовляється переглядати своє рішення щодо розміру страхового відшкодування, просила суд стягнути з відповідача на свою користь суму недоплаченого страхового відшкодування в розмірі 51 256,99 грн., пеню в розмірі 1 249,19 грн. та 3 % річних в розмірі 268,88 грн.
Заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 30 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено, стягнуто з Приватного акціонерного товариства «СК «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_1 51 256,99 грн несплаченого страхового відшкодування, 1 249,19 грн пені, 268,88 грн - 3 % річних та 840,80 грн судового збору.
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 16 грудня 2020 року заяву ПрАТ СК «Євроінс Україна» про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
Не погодившись із таким судовим рішенням, Ніколов Я.Г. в інтересах ПрАТ «СК «Євроінс Україна» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що згідно норм чинного законодавства при відновлення пошкодженого під час ДТП транспортного засобу страховик за договором страхового відшкодування відшкодовує не повну вартість  замінених складових, а з урахуванням їх фізичного зносу. Загальний розмір страхового відшкодування у сумі 22 587,22 грн був розрахований страховиком відповідно до вимог закону з урахуванням фізичного зносу пошкодженого автомобіля за допомогою спеціальної програми «Audatex». Вказаний розмір страхового відшкодування підтверджується також висновком експертного дослідження № 6839, що долучений до апеляційної скарги.
Ухвалами Київського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечувала проти апеляційної скарги  та зазначала, що страховиком мають бути відшкодовані потерпілому всі витрати, пов`язані з ремонтом транспортного засобу після завданої внаслідок страхового випадку шкоди. Вказувала, що долучений до апеляційної скарги висновок експерта не може прийматись судом до уваги, оскільки такий доказ не був предметом оцінки судом першої інстанції.
За правилом частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів частини 13 статті 7 ЦПК України та частини 1 статті 369 ЦПК України.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 26 січня 2020 року о 07 год. 20 хв. по Столичному шосе, 31/1. у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю належного позивачу ОСОБА_1 автомобіля «Volkswagen Tiguan» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 та належного ТОВ "Торгівельний дім "Асканія" автомобіля «Skoda Octavia» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 .
У результаті зіткнення був пошкоджений автомобіль «Volkswagen Tiguan» д.н.з. НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_5 .
Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10 квітня 2020 року  ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Skoda Octavia» д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ТОВ «Торгівельний дім «Асканія», була застрахована ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на підставі договору № 115002-2307-3391257.
З метою отримання відшкодування завданих збитків ОСОБА_1 09 лютого 2020 року звернулася до ПрАТ «СК «Євроінс Україна» із заявою про виплату страхового відшкодування у розмірі 73 844,02 грн На підтвердження завданих збитків позивач надала рахунок-фактуру на ремонт автомобіля № 2078452 та квитанцію про його оплату (а.с. 13, 15).
Відповідно до повідомлення від 13 березня 2020 року вих. 1102/ДВЗ ПрАТ «СК «Євроінс Україна» за страховим випадком, що стався 26 січня 2020 року, згідно договору № 115002-2307-3391257 та страхового акту № 28363/20, було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 12 621,25 грн. Згідно повідомлення страховика розмір страхового відшкодування було зменшено на розмір франшизи 0 грн., що передбачений п. 5 полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. (а.с. 16)
Відповідно до повідомлення від 19 травня 2020 року вих. 1568/ДВЗ ПрАТ «СК «Євроінс Україна» за вказаним страховим випадком було прийнято рішення про доплату страхового відшкодування в розмірі 9 965,78 грн. (а.с. 18)
Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилалась на те, що нею було виконано ремонт належного їй ТЗ «Volkswagen Tiguan» д.н.з. НОМЕР_3 на суму 73 844,02 грн., що підтверджується рахунком ФОП ОСОБА_6 № 2078452 від 07.02.2020 року.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що фактичні витрати ОСОБА_1 на відновлення пошкодженого автомобіля «Volkswagen Tiguan» д.н.з. НОМЕР_3 становлять 73 844,02 грн., вказана сума не перевищує ліміт відповідальності страховика за договором № 115002-2307-3391257, яким встановлено ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну, а тому несплачена сума страхового відшкодування у розмірі 51 256,99 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Перевіряючи такі висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить за наступного.
Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Так, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.
В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
У частині 1 статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).
Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
У статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Отже, страховик відповідача (ПрАТ «СК «Євроінс Україна») за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки.
Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Зокрема, правила відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені у статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з пунктом 22.1 якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Тобто, страховик відповідача (ПрАТ «СК «Євроінс Україна»)за договором страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена у порядку, встановленому законом.
Згідно зі статтями 29, 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану з утратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.
Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції та Фонду державного майна від 24.11.2003 №142/5/2092).
Якщо для відновлення пошкодженого у дорожньо-транспортній пригоді транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-760цс15.
Отже, власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. Якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі, й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то у такому разі майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, у загальному порядку.

Матеріали справи свідчать, що позивачка зверталася до страховика та отримала від останнього страхове відшкодування (витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу транспортного засобу) у загальному розмірі 22 587,03 грн.
Звертаючись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_1 посилалась на те, що сплаченого ПрАТ «СК «Євроінс Україна» розміру страхового відшкодування недостатньо для повного відшкодування витрат, понесених нею на ремонт автомобіля.
  Проте, з наданого позивачкою рахунку ФОП ОСОБА_6 № 2078452 від 07.02.2020 року убачається, що вартість відновлювальних робіт автомобіля «Volkswagen Tiguan» д.н.з. НОМЕР_3 ,  який 2012 року випуску, розрахована без урахування фізичного зносу, а відтак стягнення зі страховика заявленої суми страхового відшкодування на підставі вказаного рахунку ремонтного підприємства суперечитиме положенням ст.ст. 22, 298 ЗУ  «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Також слід відмітити, що згідно із ст. 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України.
Відповідно до п. 1.3. Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, вимоги Методики є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин.
На виконання вимог Закону № 1961-IV та з метою визначення розміру збитків, завданих позивачу в результаті пошкодження транспортного засобу, на підставі Методики та за допомогою програмного продукту «Audatex», рекомендованого Міністерством юстиції для проведення автотоварознавчих досліджень, спеціалістом Страховика було здійснено розрахунок суми страхового відшкодування, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля «Volkswagen Tiguan» д.н.з. НОМЕР_3 в загальному розмірі становить 22 587,03 грн.
Отже, ПрАТ «СК «Євроінс Україна»  при визначенні суми страхового відшкодування було дотримано вимог спеціального закону у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і сплачено страхове відшкодування, яке було розраховано у порядку, встановленому законодавством.
ПрАТ «СК «Євроінс Україна»  було виконано обов`язок згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та виплачено страхове відшкодування у розмірі, визначеному Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто, витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу.
Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 до  ПрАТ «СК «Євроінс Україна», а відтак такі вимоги задоволенню не підлягають.
Як зазначено вище, власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. Якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі, й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то у такому разі майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, у загальному порядку.
Особою, яка завдала шкоду, в даному випадку є ОСОБА_3 , проте, ОСОБА_1 будь-яких вимог до останнього в рамках даного позову заявлено не було.
Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».
Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що позивачка не позбавлена права на звернення до суду із позовною заявою до належного відповідача з урахуванням вимог щодо предметної та суб`єктної юрисдикції.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч.1 ст.376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга Ніколова Я.Г. в інтересах ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» підлягає задоволенню, а заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 вересня 2020 року скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.
 
Керуючись  ст.ст. 369, 374, 376, 382, 384  ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Ніколова Янка Георгієва в інтересах Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» задовольнити.
Заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 вересня 2020 року скасувати та ухвалити нове про відмову у позові.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.   

Головуючий                                                                                         Т.О. Невідома

Судді                                                                                                     А.А. Пікуль

                                                                                                               І.В. Іванова