Справа № 409/2299/18 
Провадження № 22-ц/810/225/21 

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року                Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого                Назарової М.В.,
суддів                Лозко Ю.П., Стахової Н.В.,
за участю секретаря Сінько А.І.,
учасники справи: позивач – Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії – Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк», відповідач – ОСОБА_1 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку в порядку спрощеного провадження, 
апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк»
на рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 05 січня 2021 року, ухваленого Білокуракинським районним судом Луганської області у складі: судді Максименко О.Ю. в приміщенні того ж суду, 
у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії №4458 від 23.08.2007 року,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2018 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії – Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» (далі - Банк) звернулося із вказаним позовом до суду, який мотивувало тим, що між 23.08.2007 між Публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" та ОСОБА_1 був укладений договір відновлювальної кредитної лінії, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 70000,00 дол. США зі сплатою 14,4% річних за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, визначені договором. Додатковою угодою №1 від 01.02.2008 внесено зміни до п.п.1.1, 1.2, 3.3.1 кредитного договору, а саме розмір кредиту визначено в сумі 130,000 дол США. Кредит надавався окремими частинами (траншами) за відновлювальною кредитною лінією у період до 23.08.2009 року включно. На дату закінчення вказаного періоду визначається сума фактичної заборгованості за кредитом, яка підлягає погашенню рівними частинами в розмірі 1383 дол. США, не пізніше останнього робочого дня місяця, починаючи з жовтня 2009 року, відповідно до умов додаткової угоди №2 від 25.08.2009. Остаточним терміном погашення кредиту є 23.08.2017.
Відповідно до п.п. 1.5.1.1 - 1.5.1.3 Кредитного договору позичальник зобов`язався щомісяця, не пізніше останнього робочого дня кожного місяця, починаючи з поточного місяця після видачі першого траншу сплачувати нараховані банком проценти на залишок заборгованості за кредитом, шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань. При розрахунку процентів за користування кредитом враховується перший і не враховується останній день користування кредитом. Згідно п.п. 3.3.1, 3.3.2 договору позичальник зобов`язався належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, відповідати всіма власними коштами та майном по своїх зобов`язаннях, що випливають з цього договору. 
Відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 03.10.2018 року за зазначеним договором утворилася заборгованість у розмірі 249587,32 дол. США, яка складається з: 129970,26 дол. США – прострочений борг за кредитом за період з 05.01.2011 по 03.09.2012; 26949,63 дол. США - прострочені відсотки за користування кредитом за період з 05.01.2011 по 04.10.2011; 26021,28 дол. США - три проценти річних за прострочення боргу за кредитом за період з 01.01.2010 по 03.10.2018 ; 7311,31 дол. США - три проценти річних за прострочення відсотків за користування кредитом за період з 01.01.2010 по 03.10.2018; 10752,36 дол. США - пеня за прострочення боргу за кредитом за період з 04.11.2011 по 13.04.2014 ; 48582,48 дол. США - пеня за прострочення відсотків за користування кредитом за період з 05.01.2011 по 13.04.2014, яку позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії в розмірі 249587,32 дол. США, а також понесені судові витрати - судовий збір в сумі 105860,94 грн.
Заочним рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 26 червня 2019 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії №4458 від 23.08.2007 року задоволено в повному обсязі.
За заявою відповідача про перегляд заочного рішення ухвалою Білокуракинського районного суду Луганської області від 28 жовтня 2020 зазначене судове рішення скасоване і справу призначено до судового розгляду.
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву позивача, в якому зазначено, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, оскільки 14.07.2011 Ленінським районним судом м. Луганська ухвалено рішення за позовом ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філіїї - Луганського обласного управління ВАТ «Ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії, яким змінено п.п.1.2., 1.5.1.3 договору відновлюваної кредитної лінії №4458 від 23 серпня 2007 року щодо строку його виконання, визначено строк виконання договору відновлюваної кредитної лінії №4458 від 23 серпня 2007 року - 14 липня 2011 року; стягнуто з відповідача заборгованість за договором відновлюваної кредитної лінії №4458 від 23 серпня 2007 року у сумі 167 137,59 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 1 327 824,58 грн, шляхом звернення стягнення на заставлене майно - будинок з належними господарськими будівлями та спорудами, а також земельну ділянку площею 0.0600 га, розташовані у АДРЕСА_1 , що належать відповідачу ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 13.08.2007 року та державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 550560, виданого 09.08.2005, кадастровий номер земельної ділянки - 4410100000:04:041:0288, а також витрати на сплату державного мита -1700,00 грн та витрати за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу - 120,00 грн на користь Відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління ВАТ "Ощадбанк". Отже, вказаним рішенням змінено строк виконання договору відновлювальної кредитної лінії №4458 від 23.08.2007 та визначено дату його виконання - 14 липня 2011 року, після чого позивач не мав права нараховувати проценти, штрафи та пеню, окрім того, сплив строк позовної давності, а тому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 05 січня 2021 року закрито провадження по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії №4458 від 23.08.2007  в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в сумі 129970,26 дол. США та простроченими відсотками за період з 05.01.2011 по 21.01.2011 в сумі 871,39 дол. США.
У задоволенні інших позовних вимог Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії №4458 від 23.08.2007 року відмовлено за необґрунтованістю.
В апеляційній скарзі позивач вважає оскаржуване рішення незаконним і необґрунтованим, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права в частині закриття провадження по справі позовом Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії №4458 від 23.08.2007 за тілом кредиту в сумі 129970,26 дол. США та простроченими відсотками за період з 05.01.2011 по 21.01.2011 в сумі 871,39 дол. США, просить скасувати рішення в наведеній частині та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Доводами апеляційної скарги є не в повному обсязі та неправильно встановлені судом дійсні обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів по справі, а саме - рішення Ленінського районного суду м. Луганська від 14.07.2011 по справі №2-1693/11, постанови про відновлення ВП №28773282, скарги на дії та рішення державного виконавця від 13.02.2019; у справі №2-1693/11, що розглянута 14.07.2011 Ленінським районним судом м. Луганська, кредитор звертався до суду з вимогою про звернення стягнення на майно боржника в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором; правовідносини у справах №2-1693/11 та №409/2299/18 не є подібними, предмет та підстави позову, матеріальне-правове регулювання спірних правовідносин не є тотожним; посилаючись на постанови Верховного Суду від 28.08.2019 у справі №759/4036/18, від 22.05.2019 у справі №640/18356/17, від 05.12.2018 у справі №761/31346/13-ц, від 31.10.2018 у справі №2-1513/10, зазначає, що задоволення вимог кредитора за рахунок забезпечувального зобов`язання не виключає можливості стягнення заборгованості за основним зобов`язанням, адже сам кредитор має право обрати, яким чином здійснювати стягнення заборгованості. Отже, йдеться про застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного та не поновленого боржником належним чином права, що не є подвійним стягненням заборгованості.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.02.2021 року визначено головуючим суддею (суддею-доповідачем) Назарову М.В. склад колегії суддів – Стахової Н.В., Лозко Ю.П.
Апеляційне провадження по справі було відкрито 26 лютого 2021 року, ухвалою суду від 15 березня 2021 року справу призначено до апеляційного розгляду на 20 квітня 2021 року об 11- год. 
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення скарги.
Представник позивача акціонерного товариства «Державний ощадний банк», належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явився.
Відповідач ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений у визначеному законом порядку, який передбачено ст. 1-1 закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції».
Наведене відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці першому пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» та частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У третьому абзаці пункту 15 названої постанови Пленуму зазначено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Предметом апеляційного перегляду справи є рішення суду в частині закриття провадження по справі за позовом Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії №4458 від 23.08.2007 за тілом кредиту в сумі 129970,26 дол. США та простроченими відсотками за період з 05.01.2011 по 21.01.2011 в сумі 871,39 дол. США.
Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того, згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено та ніким не оспорюється, що 23.08.2007 між Публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" та ОСОБА_1 був укладений договір відновлювальної кредитної лінії №4458, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 70000,00 дол. США зі сплатою 14,4% річних за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, визначені договором. Додатковою угодою №1 від 01.02.2008 внесено зміни до п.п.1.1, 1.2, 3.3.1 кредитного договору, а саме розмір кредиту визначено в сумі 130000 дол США (а.с. 73 т. 1). Кредит надавався окремими частинами (траншами) за відновлювальною кредитною лінією, у період до 23.08.2009 року включно. На дату закінчення вказаного періоду визначається сума фактичної заборгованості за кредитом, яка підлягає погашенню рівними частинами в розмірі 1383 дол. США, не пізніше останнього робочого дня місяця, починаючи з жовтня 2009 року (відповідно до додаткової угоди №2 від 25.08.2009). Остаточним терміном погашення кредиту є 23.08.2017. При розрахунку процентів за користування кредитом враховується перший і не враховується останній день користування кредитом (а.с. 51-52 т. 1). 
14.07.2011 Ленінським районним судом м. Луганська ухвалено рішення, яким: змінено п.п.1.2., 1.5.1.3 договору відновлюваної кредитної лінії №4458 від 23 серпня 2007 року щодо строку його виконання; визначено строк виконання договору відновлюваної кредитної лінії №4458 від 23 серпня 2007 року - 14 липня 2011 року; стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за договором відновлюваної кредитної лінії №4458 від 23 серпня 2007 року у сумі 167 137,59 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 1 327 824,58 грн шляхом звернення стягнення на заставлене майно - будинок з належними господарськими будівлями та спорудами, а також земельну ділянку площею 0,0600 га, розташовані у АДРЕСА_1 , що належать відповідачу ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 13.08.2007 та державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №550560, виданого 09.08.2005, кадастровий номер земельної ділянки - 4410100000:04:041:0288, а також витрати на сплату державного мита - 1700,00 грн та витрати за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу - 120,00 грн. на користь Відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління ВАТ "Ощадбанк". Представником відповідача надана роздруківка з ЄДРСР рішення суду від 14.07.2011 року (а.с. 21-24 т. 2). Працівникам Білокуракинського районного суду Луганської області було надано повний доступ до Єдиного державного реєстру судових рішень та до матеріалів справи долучено повний текст рішення суду від 14.07.2011 року (а.с. 43-48 т. 2).
Відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 №568 "Питання акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", яка набрала законної сили 10.07.2019, змінено тип публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" з публічного на приватне та перейменовано його в акціонерне товариство "Державний ощадний банк України".
Як вбачається з розрахунку заборгованості, позивачем нараховано заборгованість станом на 03.10.2018 у розмірі 249587,32 дол. США, яка складається з: 129970,26 дол. США – прострочений борг за кредитом за період з 05.01.2011р. по 03.09.2012р.; 26949,63 дол. США - прострочені відсотки за користування кредитом за період з 05.01.2011р. по 03.09.2012р.; 26021,28 дол. США - три проценти річних за прострочення боргу за кредитом за період з 01.01.2010р. по 03.10.2018р.; 7311,31 дол. США - три проценти річних за прострочення відсотків за користування  кредитом за період з 01.01.2010р. по 03.10.2018р.; 10752,36 дол. США - пеня за прострочення боргу за кредитом за період з 04.11.2011р. по 13.04.2014 р.; 48582,48 дол. США - пеня за прострочення відсотків за користування кредитом за період з 05.01.2011р. по 13.04.2014р. (а.с. 34-35 т. 1).
Закриваючи провадження у справі в частині позовних вимог Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії №4458 від 23.08.2007 - про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в сумі 129970,26 дол. США та простроченими відсотками за період з 05.01.2011 по 21.01.2011 в сумі 871,39 дол. США - на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд виходив із того, що ця частина вже стягнута з відповідача на користь позивача рішенням Ленінського районного суду м. Луганська від 14.07.2011 по справі №2-1693/11.
Проте, такі висновки суду не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи з огляду на таке.
Як вбачається з рішення Ленінського райсуду м. Луганська від 14.07.2011, мало місце не одночасне стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки, а з відповідача ОСОБА_1 було стягнуто заборгованість саме шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
У Постанові ВП ВС від 19.05.2020 по справі №361/7543/17 Велика Палата Верховного Суду підтримала правовий висновок Верховного Суду України у постанові від 03 лютого 2016 року у справі №6-1080цс15 щодо правової природи одночасного задоволення вимог про стягнення боргу за основним зобов`язанням зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, визначивши, що звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне, тому задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов`язанням.
Під час розгляду вказаної справи, зокрема, зазначено, що у резолютивній частині судового рішення про стягнення заборгованості за основним зобов`язанням та звернення стягнення на предмет іпотеки слід вказувати, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається в рахунок стягнення заборгованості за основним договором, а отже, таке звернення стягнення не є додатковим стягненням, яке могло б розумітися як подвійне.
Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням відсутня.
Велика Палата Верховного Суду погоджується із цим висновком та не вбачає підстав для відступлення від нього з огляду на те, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону про іпотеку). Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (стаття 17 Закону про іпотеку).
Отже, наявність самого судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором за наведеними вище положеннями законодавства не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством.
Згідно із частиною першою статті 7 Закону про іпотеку за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
Відповідно до статті 33 Закону про іпотеку у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Під час виконання судового рішення про стягнення з боржника грошової суми в інтересах іпотекодержателя у межах виконавчого провадження звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється з урахуванням відповідних норм Закону України «Про іпотеку» та статті 572 ЦК України, зокрема з урахуванням права стягувача, який є іпотекодержателем, одержати задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки переважне перед іншими стягувачами. При цьому, з метою забезпечення однозначного розуміння ухваленого рішення у резолютивній частині слід зазначати, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається в рахунок стягнення заборгованості за основним договором, а отже таке звернення стягнення не є додатковим стягненням, яке могло б розумітися як подвійне.
У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 березня 2021 року у справі №667/6644/15-ц також зроблено правовий висновок про те, що наявність самого судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором за наведеними вище положеннями законодавства не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством. З метою забезпечення однозначного розуміння ухваленого рішення у резолютивній частині слід зазначати, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається в рахунок стягнення заборгованості за основним договором, а отже таке звернення стягнення не є додатковим стягненням, яке могло б розумітися як подвійне.
З огляду на вимоги частини четвертої статті 263 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості судового рішення, відповідно до якої при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду, колегія суддів враховує вищезазначені правові позиції та погоджує довід апеляційної скарги Банку про помилковість висновку суду, що судовим рішенням від 14.07.2011 (справа №2-1693/11) вже вирішено питання про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту та простроченими відсотками стягнення за той самий період у той самій сумі.
Як слідує із вказаних висновків ВП Верховного Суду, з метою забезпечення однозначного розуміння ухваленого рішення у резолютивній частині слід зазначати, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається в рахунок стягнення заборгованості за основним договором, а отже таке звернення стягнення не є додатковим стягненням, яке могло б розумітися як подвійне.
Звернення стягнення на предмет іпотеки відбулося в рахунок стягнення заборгованості за основним договором, про що зазначено в рішенні Ленінського районного суду м. Луганська від 14.07.2011, а отже, таке звернення стягнення не є додатковим стягненням, яке могло б розумітися як подвійне, тому відсутні підстави для застосування наслідків, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, у вигляді закриття провадження у справі про стягнення самої суми заборгованості, а позовні вимоги Банку про стягнення заборгованості з огляду на встановлений судом характер правовідносин сторін є обґрунтованими.
Проте, відповідачем під час розгляду справи судом першої інстанції заявлено про застосування позовної давності.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).
Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі №523/10225/15-ц зроблено висновок про те, що пред`явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки не перериває перебігу позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Відповідно до пункту 7.8 Договору відновлювальної кредитної лінії №4458 від 23 серпня 2007 року сторони домовилися про збільшення строків позовної давності відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦПК України до 3 (трьох) років до всіх грошових зобов`язань позичальника (в тому числі, але не виключно, щодо повернення суми Кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені, тощо), що передбачені умовами цього договору.
Згідно з установленою судом обставиною кредитор - ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління ВАТ «Ощадбанк» - скористався наданим йому частиною другою статті 1050 ЦК України та пунктом 2.2.2, 3.2.2 кредитного договору правом та пред`явив до позичальника вимогу про дострокове погашення кредитних зобов`язань, і рішенням Ленінського районного суду м. Луганська від 14.07.2011 року змінено п.п 1.2, 1.5.1.3 кредитного договору щодо строку його виконання та визначено строк виконання договору відновлювальної кредитної лінії №4458 від 23 серпня 2007 року 14 липня 2011 року.
Тому початок перебігу позовної давності для вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором має обраховуватися з 14 липня 2011 року.
Оскільки до суду із зазначеним позовом банк звернувся у жовтні 2018 року, тобто зі спливом позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем в суді першої інстанції, не порушує питання про поновлення пропущеного строку, то наведене в силу частини четвертої статті 267 ЦК України є самостійною підставою для відмови у позові.
Вказаного суд не врахував, припустився неправильного застосування норм матеріального права та невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, що призвело до помилкових висновків про закриття провадження у справі в оскаржуваній частині.
Відповідно до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення у відповідній частині.
Тому апеляційна скарга Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» підлягає частковому задоволенню, а рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 05 січня 2021 року в частині закриття провадження у справі щодо позовних вимог Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії №4458 від 23.08.2007 в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в сумі 129970,26 дол. США та простроченими відсотками за період з 05.01.2011 по 21.01.2011 в сумі 871,39 дол. США - скасуванню та ухваленню в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» задовольнити частково.
Рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 05 січня 2021 року в частині закриття провадження у справі щодо позовних вимог Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії №4458 від 23.08.2007 в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в сумі 129970,26 дол. США та простроченими відсотками за період з 05.01.2011 по 21.01.2011 в сумі 871,39 дол. США скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. 
Дата складення повного тексту постанови – 21 квітня 2021 року.

Головуючий

Судді: