Ухвала 
08 квітня 2021 року
м. Київ
справа № 753/9761/20
провадження № 61-5167ск21
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Ткачука О. С.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 грудня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «ЕКО-СТАРТ» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні, компенсації за затримку виплат при звільненні та моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду  міста  Києва  з  позовом  до Приватного підприємства «ЕКО-СТАРТ» (далі - ПП «ЕКО-СТАРТ») про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні, компенсації за затримку виплат при звільненні та моральної шкоди в розмірі 22 081,31 грн. 
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 16 грудня 2020 року позовні вимоги  ОСОБА_1 , задоволено частково, стягнуто з Приватного підприємства «ЕКО-СТАРТ»  на  користь  ОСОБА_1   2 210,00 грн  за  другу  половину  червня 2019 року та 19 871,31 грн компенсації за невикористану відпустку. В задоволенні решти позовних вимог, відмовлено.
Стягнуто з Приватного підприємства «ЕКО-СТАРТ» на користь держави судовий збір 840,80 грн.
Постановою Київського апеляційного суду від 05 березня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 грудня 2020 року залишено без змін.
У березні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга  ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 грудня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 березня 2021 року, у якій просив скасувати оскаржені судові рішення в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та моральної шкоди, направити справу на новий розгляд  до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Ціна позову у даній справі становить 22 081,31 грн та станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270,00*100=227 000,00).
Ураховуючи наведене, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону. 
Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені підпунктами «а» та «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.
Проте посилання на підпункти «а» та «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України є формальним та не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа має виняткове значення для заявника.
Доводи касаційної скарги в основному зводяться до непогодження зі встановленими обставинами справи та власного тлумачення норм права.
За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у цій справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень відмовити у відкритті касаційного провадження.
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (справа «Зубац проти Хорватії» від 05 квітня 2018 року).
Верховний Суд врахував, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським  судом  з прав людини у справі «Azyukovska v. Ukraine»  (ухвала  від  09 жовтня 2018 року «Азюковська проти України»).
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес  де  ла  Торре  проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
Ураховуючи, що касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, увідкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1  на  рішення  Дарницького  районного  суду  міста  Києва від 17 грудня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «ЕКО-СТАРТ» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні, компенсації за затримку виплат при звільненні та моральної шкоди, відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові. 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                                      Є. В. Петров
        А. А. Калараш
                                                                                                                                 О. С. Ткачук