К И Ї В С Ь К И Й    А П Е Л Я Ц І Й Н И Й    С У Д	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

15 червня 2021 року                                                                      місто Київ
 
справа № 361/4234/18
апеляційне провадження № 22-ц/824/3970/2021
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді-доповідача - Головачова Я.В.,
 
суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.
 
за участю секретаря судового засідання: Коцюрби Л.О.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області у складі судді        Сердинського В.С. від 20 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Броварська міська державна нотаріальна контора Київської області про визнання заповіту недійсним,  
 
в с т а н о в и в :
 
Короткий зміст позовних вимог
 
            У липні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду позовом до  ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Броварська міська державна нотаріальна контора Київської області про визнання заповіту недійсним.   
 
Позов мотивовано тим, що ОСОБА_2 була опікуном над її дядьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер і після його смерті відкрилася спадщина на належну йому на праві власності частину квартири АДРЕСА_1 .
 
10 квітня 2018 року позивач звернулася до Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області із заявою про прийняття спадщини, після чого їй стало відомо, що 3 липня 2013 року ОСОБА_3 склав заповіт на належну йому частину квартири на ім`я ОСОБА_1 .
 
Посилаючись на те, що на момент посвідчення заповіту ОСОБА_3 мав тривалий психічний розлад і не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, позивач просила визнати недійсним заповіт від 3 липня 2013 року, складений на ім`я ОСОБА_1 ,
посвідчений нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області, зареєстрований у реєстрі за № 1-2694.  
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 листопад     2020 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано недійсним заповіт ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , посвідчений 3 липня 2013 року державним нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області Журавською В.В. та зареєстрований в реєстрі за №1-2694. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704 грн., 80 коп., вартість витрат за проведення судово-психіатричної експертизи в розмірі 7 500 грн. 66 коп., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 грн.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що згідно з висновком  судово-психіатричної експертизи на момент складання заповіту ОСОБА_3 страждав на хронічне психічне захворювання у формі деменції внаслідок епілепсії, а тому не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що є підставою для визнання заповіту недійсним.  
 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи
 
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
 
Скаржник зазначає, що висновок судово-психіатричної експертизи КЗ КОР "ОПНМО" від 18 грудня 2019 року № 102-ц є суперечливим щодо обставин справи, внаслідок чого представником відповідача подавалося клопотання про призначення повторної судово-психіатричної експертизи, однак безпідставно було залишене судом без задоволення.
 
Відповідно до статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 ЦПК України.
 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
 
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 заперечує проти її задоволення, посилаючись на те, що висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані. Крім того, жодного клопотання про призначення повторної судово-психіатричної експертизи матеріали справи не містять.
 
Інші учасники справи відзив на апеляційну скаргу до суду не подали. 
 
Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання 
 
Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечувала та просила залишити рішення суду без змін.
 
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. З урахуванням положень частини 2 статі 372 ЦПК України її неявка не перешкоджає розгляду справи.
 
Представник Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області в судове засідання не з`явився, надійшло клопотання про розгляд справи без участі представників третьої особи. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Судом установлено, що 14 серпня 1996 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено 2-гу групу інвалідності з 1 серпня 1996 року довічно по причині загального захворювання, встановлено недієздатність, відповідно до довідки МСЕ серії 2-18 АЗ №146891.
 
3 липня 2013 року, ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області Журавською В.В. та зареєстрований в реєстрі за №1-2694, згідно якого належну йому на праві особистої приватної власності частину квартири АДРЕСА_1 , заповів відповідачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
 
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2015 року ОСОБА_3 визнано недієздатним, призначено опікуном його сестру ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
 
У зв`язку зі смертю ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 2 березня 2017 року, ОСОБА_2 призначено опікуном ОСОБА_3 . 
 
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер.
 
Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 102-ц Київського обласного спеціалізованого психіатрично-наркологічного медичного об`єднання від 18 грудня            2019 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час складання і підписання заповіту, а саме 3 липня 2013 року, страждав на хронічне психічне захворювання у формі деменції внаслідок епілепсії. Це захворювання визначало його психічний стан протягом тривалого періоду (приблизно з 1990 року), а також на час складання і підписання заповіту, а саме 3 липня 2013 року. Під час складання і підписання заповіту, а саме 3 липня 2013 року, він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
 
Позиція суду апеляційної інстанції
 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов`язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача.
 
Згідно зі статтею 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.
 
Відповідно до частини 2 статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.
 
Згідно з частиною 1 статті 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.
 
Частиною 1 статті 225 ЦК України передбачено, що правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а у разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.
 
Для визнання правочину недійсним на підставі, яка передбачена зазначеною нормою, повинна бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.
 
Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).
 
Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною 1 статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.
 
Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до пункту 2 частини 1 статті 105 ЦПК України зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін.
 
Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину, має бути категоричним та не може ґрунтуватись на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України).
 
Хоча висновок експертизи є лише одним із доказів і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини мають лише побічне значення для встановлення того, чи була особа в конкретний момент вчинення правочину здатною розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.
 
Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19), у постанові Верховного Суду від 23 лютого 2021 року у справі № 658/2068/17 (провадження № 61-20649св19).
 
З метою встановлення наявності такого стану у спадкодавця, як заповідача, на час складення заповіту суд першої інстанції призначив посмертну судово-психіатричну експертизу.
 
Згідно з висновком судово-психіатричного експерта від 18 грудня 2019 року              № 102-ц ОСОБА_3 під час складання і підписання заповіту 3 липня 2013 року не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. 
 
Отже, правильно застосувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, оскільки факт не усвідомлення ОСОБА_3 значення своїх дій та неможливість керувати ними у момент складання заповіту підтверджуються належними і допустимими доказами.
 
З огляду на наведене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що висновок судово-психіатричної експертизи спростовується іншими доказами, що містяться в матеріалах справи.
 
Посилання у апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції безпідставно було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про призначення повторної судово-психіатричної експертизи не заслуговують на увагу, оскільки в матеріалах справи відповідне клопотання відсутнє. 
 
Інших доводів апеляційна скарга не містить.
 
Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судове рішення без змін.
 
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
                
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 листопада        2020 року залишити без змін.
 
Поновити виконання рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 листопада 2020 року.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
Повний текст постанови складений 23 червня 2021 року.

 
 
Головуючий                                                     Судді: