ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4225/21 Справа № 176/2855/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Волчек Н. Ю. Доповідач - Макаров М. О.	

Категорія 48 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.         
суддів – Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.
при секретарі – Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 13 січня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Жовтоводської міської ради про усунення перешкод у спілкування з дитиною, визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, де просить ухвалити судове рішення, яким усунути йому з боку ОСОБА_1 перешкоди у спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме, зобов`язати відповідачку не чинити йому перешкоди у вихованні та вільному спілкуванні з сином ОСОБА_3 та визначити такий спосіб участі батька у вихованні та вільному спілкуванні із сином:
- впродовж трьох місяців з дня набрання рішенням суду законної сили - кожний вівторок, четвер та суботу тижня з 16.00 год. до 18.00 год. за умови знаходження ОСОБА_2 в дані дні у місті у присутності матері дитини та психолога, забезпечення участі якого покласти на батька дитини;
- після спливу трьох місяців з дня набрання рішенням законної сили - кожний вівторок, четвер та суботу тижня з 16.00 год. по 18.00 год. за умови знаходження ОСОБА_2 в дані дні у місті, без присутності матері та психолога;
- після спливу трьох місяців з дня набрання рішенням суду законної сили - 04 лютого щороку з 16.00 по 18.00 год. за умови знаходження ОСОБА_2 в даний день у місті, без присутності матері;
- у період хвороби безперешкодно відвідувати свого сина за місцем його фактичного проживання (перебування).
Свої вимоги мотивує тим, що він є батьком малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 05 листопада 2015 року по 23 травня 2017 року він та відповідачка перебували у зареєстрованому шлюбі, після чого їх шлюб було розірвано, з того часу дитина проживає з відповідачкою, а він в свою чергу сплачує на користь неї аліменти на утримання сина. Іншу матеріальну допомогу, як то іграшки та одяг для сина, інші речі, необхідні дитині, подарунки сину до свят відповідачка від нього не приймає. У зв`язку з тим, що відповідачка чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином ОСОБА_4 , він був вимушений звернутись до виконавчого комітету Жовтоводської міської ради із заявою про призначення йому днів побачень із сином, які згодом було встановлено відповідним рішенням органу міської ради, щочетвера та щосуботи з 16.00 год. до 18.00 год. у присутності матері дитини, за умови знаходження батька в дані дні у місті. Однак, відповідачка на побачення із сином його не допускала, відмовлялась отримувати рішення Жовтоводської міської ради, що змусило його звернутися до міського голови із повідомленням про заборону відповідачки бачитись із сином та просив притягнути останню до відповідальності за вчинення нею правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 184 КУпАП. Вважає, що дії відповідачки свідчать про умисне порушення нею його прав на вільне спілкування з дитиною та участі в її вихованні, що призводить до порушень інтересів як його особистих, так і малолітнього сина, що змусило його звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.
Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 13 січня 2021 року позов задоволено частково та ухвалено визначити ОСОБА_2 наступний порядок участі у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : -Перші три місяці з дня набрання чинності даним рішенням законної сили – кожний вівторок та четвер тижня з 17:30 год. до 19:30 год. та кожну суботу з 10:00 год. до 13:00 год. з врахуванням стану здоров`я дитини, у присутності матері дитини ОСОБА_1 та психолога, забезпечення участі якого покласти на батька дитини. -Після спливу трьох місяців з дня набрання даним рішенням суду законної сили – кожний вівторок, четвер та суботу тижня з 16:00 год. по 19:00 год. за бажанням дитини та з врахуванням стану здоров`я дитини без присутності матері та психолога з правом батька забирати дитину з дитячого садочка, з можливістю спільного відвідування громадських місць, закладів громадського харчування, розважальних закладів для дітей та спільного відпочинку поза місцем його проживання. -У день народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 10:00 год. по 12:00 год., без присутності матері. -У період хвороби сина ОСОБА_4 безперешкодно відвідувати його за місцем його проживання. Вирішено питання стосовно судових витрат. У задоволенні решти вимог відмовити.
Рішення суду мотивовано тим, що з урахуванням зазначених вище обставин та положень закону, виходячи з інтересів дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, приймаючи до уваги вік останнього, який є малолітнім і в силу свого віку має дотримуватись певного режиму життя (відвідування хлопчиком дошкільного навчального закладу, часів денного сну, тощо), його стан здоров`я, поведінку батьків, наявність між ними конфлікту; особу позивача  ОСОБА_2 , який бажає спілкуватись із сином та брати участь у його вихованні, визнання відповідачкою  ОСОБА_1  права позивача на спілкування із сином, оскільки вона запропонувала у відзиві свій графік побачень сина із батьком, а також враховуючи, часи роботи та відпочинку останньої та дотримуючись справедливого балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах, суд встановив порядок участі батька у вихованні сини з урахуванням інтересів дитини. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким визначити порядок спілкування позивача з дитиною наступним чином: у кожну першу та третю суботу місяця з 11:00 до 13:00 години, з врахуванням стану здоров`я дитини, у присутності матері дитини ОСОБА_1 та без примусу дитини до таких зустрічей, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що сторони з 05 листопада 2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 23 травня 2017 року — розірвано.(а.с.10)
Від шлюбу сторони мають малолітнього сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на утримання якого позивач сплачує аліменти на користь відповідачки. (а.с.9)
Відповідно до довідки Жовтоводського міського відділу державної виконавчої служби від 14 листопада 2019 року за №В-02/53979118 позивач не має заборгованості зі сплати аліментів перед відповідачкою та має переплату 13,22 грн. (а.с.21)
Рішенням виконавчого комітету Жовтоводської міської ради №164 від 20 квітня 2017 року ОСОБА_2 були призначені дні побачень з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожен вівторок, четвер та суботу тижня з 16.00 до 18.00 у присутності матері дитини, за умови знаходження ОСОБА_2 , 1978 року народження в дані дні у місті. (а.с.11)
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 посилається на те, що відповідачка створила штучні перешкоди у його спілкуванні з сином та ухиляється від виконання рішення служби у справах дітей.
Копії актів служби у справах дітей виконавчого комітету Жовтоводської міської ради, доданих до позовної заяви, свідчать про невиконання відповідачкою рішення про встановлення днів побачені з дитиною.(а.с.12-13, 17,18,19)
Задовольняючи частково позовні вимоги, районний суд обґрунтовано виходив з того, що між сторонами існує спір щодо участі у вихованні сина, а тому правильно прийшов до висновку про встановлення позивачу систематичні побачення із сином ОСОБА_4 . 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Встановлено, що між сторонами існують непорозуміння щодо спілкування батька із сином.
Так, відповідно до ч.ч. 8, 9, 10 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Відповідно до ст. 15 ЗУ “Про охорону дитинства” від 26 квітня 2001 року дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
За змістом ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Це право дитини включає, крім виховання батьками, право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, іншими родичами.
Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.
У статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Раду Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-XII, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Відповідно до ст. 6, 27 Конвенції держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини; визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до ст. 1 ЗУ “Про охорону дитинства” забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.
Стаття 155 СК України передбачає, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Згідно з ч. 5, 6 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки і піклування має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення та ретельному їх з`ясуванні. Такий висновок є рекомендаційним, тому суд може постановити інше рішення, ніж пропонує орган опіки та піклування.
Так, рішенням виконавчого комітету Жовтоводської міської ради №164 від 20 квітня 2017 року ОСОБА_2 були призначені дні побачень з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожен вівторок, четвер та суботу тижня з 16.00 до 18.00 у присутності матері дитини, за умови знаходження ОСОБА_2 , 1978 року народження в дані дні у місті. 
Врахувавши місце та час спілкування батька з дитиною, вік дитини, взаємовідносини батьків, а також інші обставини, що мають істотне значення, зокрема той факт, що відповідачка не заперечує проти часткового задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, визначивши спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні та особистому спілкуванні з неповнолітнім сином, у порядку, який буде максимально сприятливий для дитини та жодним чином не порушить права та інтереси ОСОБА_1 , зобов`язавши останню усунути перешкоди у вихованні та вільному спілкуванні позивача з дитиною у визначений судом спосіб та порядок для можливості забезпечення дитини батьківською увагою.
Доводи апелянта в скарзі про те, що на сьогоднішній день малолітній син ОСОБА_5 постійно проживає з нею та з самого народження її син не знає, що в нього є батько, - колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення, так як відповідно до чинного законодавства дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема,стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).
Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Врахувавши інтереси дитини, його вік, поведінку батьків, а також те, що сторони мають рівні права щодо виховання та розвитку дитини, батько дітей має бажання приймати участь у його вихованні, а спілкування між позивачем та дитиною не перешкоджає його нормальному розвитку, - суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки між сторонами виникли непорозуміння щодо врегулювання питання з приводу побачень батька з дітьми, які підлягають вирішенню.
Доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
З`ясувавши в достатньо повному обсязі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.
Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 13 січня 2021 року — залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко