ПОСТАНОВА 
Іменем України

17 травня 2021 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 390/1397/20
провадження № 22-ц/4809/702/21 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати  у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Мурашка С. І., 
учасники справи:  
позивач – Акціонерне товариство «Акцент-Банк»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на заочне рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області (суддя Пісічник Д. І.) від 12 січня 2021 року, 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2020 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі – АТ «А-Банк») пред`явив позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості посилаючись на те, що 25 липня 2018 року ОСОБА_1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладання кредитного договору № SAMABWFC00001657010 та отримання кредитної картки. На підставі анкети-заяви відповідачу видано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80% щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.
ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 28 вересня 2020 року виникла заборгованість у розмірі 25985,13 грн, з яких: 
11900,78 грн - заборгованість за кредитом, 
14084,35 грн - заборгованість по відсотках, 
яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь, а також вирішити питання про судові витрати.
Короткий зміст рішення суду
Заочним рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 12 січня 2021 року позовні вимоги АТ «А-Банк» задоволено частково: ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «А-Банк» заборгованість за простроченим тілом кредиту за кредитним договором від 28 вересня 2020 року № SAMABWFC00001657010 в розмірі 11900 ,78 грн .
В іншій частині позову суд відмовив. Вирішив питання судових витрат.
Це рішення мотивовано тим, що позивач (банк) не довів дотримання ним вимог законодавства в частині виконання обов`язку повідомлення споживача про всі істотні умови договору і що між ним і відповідачем була досягнута в належній формі домовленість про розмір кредиту, проценти, строк кредитування та умови повернення кредиту і сплати процентів. Відповідальність за порушення таких умов. При цьому суд дійшов висновку, що фактично отримані та використані відповідачем кошти той добровільно банку не повернув, а тому ця сума підлягає стягненню. 
Короткий зміст апеляційної скарги 
Не погодившись з рішенням суду в частині залишених без задоволення вимог про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом, АТ «А-Банк» звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення суду в оскарженій частині скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову загалом.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що залишаючи без задоволення позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по відсотках, суд першої інстанції лишив поза увагою те, що відповідач не заперечував факт укладення кредитного договору, ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, підписав Паспорт споживчого кредиту, використовував кредитні кошти в межах ліміту, що свідчать про його згоду з усіма умовами цього договору, в тому число про проценти. Саме умова про проценти та їх розмір (реальну річну процентну ставку) міститься у паспорті споживчого кредитування. який підписав відповідач.
Узагальнені доводи і заперечень інших учасників справи
Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав.
Суд першої інстанції встановив такі обставини: 
25 липня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «А-Банк» з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правилами надання банківських послуг а А-Банку у якій він вказав, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним і банком договір про надання банківських послуг, з цим договором він ознайомлений до його укладення і згоден з його умовами , а примірник договору згоден отримати самостійного з офіційного сайту www.a-bank.com.ua.
Долучений позивачем до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», а також роздруківка тарифів банку, які розміщені на сайті https://a-bank.com.ua/terms, відповідачем не підписані.
Згідно з приведеним банком розрахунком заборгованість відповідача за станом на 28 вересня 2020 року складає 25985,13 грн з яких: 11900,78 грн - заборгованість за кредитом, 14084,35 грн - заборгованість по процентах.
Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції вважав встановленим факт отримання відповідачем кредитних грошових коштів, які надав йому банк (позивач по справі), та які позичальник не повернув. Встановивши такі обставини, суд виснував, що у відповідача виникло зобов`язання повернути фактично отримані грошові кошти. 
В цій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується.
Відмовляючи АТ «А-Банк» у стягненні заборгованості по відсотках за користування наданими відповідачу коштами, суд першої інстанції виходив із безпідставності цих вимог через відсутність між сторонами домовленості про проценти.
    У цій справі рішення суду першої інстанції оскаржується позивачем лише в частині відмови в задоволені позовних вимог про стягнення з відповідача на користь банку процентів за користування кредитом, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Таким чином, законність і обґрунтованість рішення суд про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «А-Банк» «тіла» кредиту не перевіряється. 
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення місцевого суду в оскарженій частині без змін, з огляду на таке.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема, з договорів.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). 
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). 
Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).
Відповідно до п. 3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання.
З наведених норм Кодексу вбачається, що договір є однією з підстав виникнення прав і зобов`язань між його сторонами та є обов`язковим для виконання ними.
Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
    Відповідно до ч. 2 ст. 631 ЦК України договір набирає чинності з моменту його укладення.
Особливості регулювання споживчого кредитування, зокрема особливості укладення таких договорів, унормовано Законом України «Про споживче кредитування» (далі – Закон № 1734-VІІІ), який набрав чинності на час виникнення спірних правовідносин.
Оскільки в позові позивач посилався на те, що він надав відповідачу саме споживчий кредит (на споживчі цілі), що вказано ним у паспорті споживчого кредиту від 25 липня 2018 року (с. 7), а тому до правовідносин сторін застосовуються норми Закону № 1734-VІІІ.
Так, Розділ ІІ цього Закону встановлює стандарти інформаційного забезпечення договору про споживчий кредит та дії, що передують його укладенню, а Розділ ІІІ Закону містить норми про сам договір, зокрема, про його умови, форму, порядок укладення та інше.
Згідно з частинами 1 та 2 ст. 9 Розділу ІІ Закону № 1734-VІІІ кредитодавець розміщує на своєму офіційному вебсайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця.
Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення.
До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.
Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів (печаток) сторін у порядку, встановленому законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Розділу ІІІ Закону № 1734-VІІІ у договорі про споживчий кредит зазначаються: 
1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника);
2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту;
3) загальний розмір наданого кредиту;
4) порядок та умови надання кредиту;
5) строк, на який надається кредит;
6) необхідність укладення договорів щодо супровідних послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності);
7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення);
8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів;
9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені;
10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися);
11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит;
12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту;
13) порядок дострокового повернення кредиту;
14) відповідальність сторін за порушення умов договору.
У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін (ч. 2 ст. 12 Закону № 1734-VІІІ).
Згідно з ст. 13 Закону № 1734-VІІІ договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, встановленому законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.
Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит.
Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця.
Договір про споживчий кредит укладається в порядку, визначеному цивільним законодавством України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (ч. 1 ст. 14 Закону № 1734-VІІІ).
Аналіз наведених норм Закону дає підстави для висновку, що документи, які підтверджують вчинення кредитодавцем та споживачем дій, що передують укладенню договору (заява споживача на отримання кредиту, паспорт споживчого кредитування), і не можуть підтверджувати факт укладення такого договору та погоджених сторонами його умов. 
Це пояснюється тим, що ці документи містять інформацію про наміри сторін, але не їх остаточну домовленість. 
Умови укладеного договору можуть мати відмінності від того, що вказано, зокрема, в паспорті споживчого кредиту, чи у заяві споживача на його отримання.
Крім того, саме собою вчинення кредитодавцем та споживачем дій, які за Законом передують укладенню договору, не вказує на те, що надалі ці особи уклали договір на тих самих умовах, тобто досягли в належній формі згоди з усіх його істотних умов.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач не надав доказів укладення між ним та відповідачем у письмовій формі договору про спожитий кредит, який містить обов`язкові до виконання ним мови про сплату процентів і їх розмір, та що він передав споживачу примірник такого укладеного договору.
Суд правильно встановив, що надані в обґрунтування вимог позивача витяги з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» (с. 8 – 12), Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна» (с. 12 – 13) не містять підпису відповідача, тобто обов`язкового елементу письмової форми правочину та форми волевиявлення сторони договору на його укладення на вказаних у них умовах. 
Анкета-заява ОСОБА_1 від 25 липня 2018 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «А-Банку» (с. 6) не містить відомості про конкретні умови договору, на яких він має намір укласти договір і які саме права та зобов`язання він набуває за цим договором.
При цьому суд правильно звернув увагу, що Умови та Правила надання банківських послуг знаходяться у володінні позивача і він може на власний розсуд внести зміни до них, виключно у своїх інтересах. 
Відповідач не був присутній при заочному розгляді справи й не заявляв суду про визнання ним обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
За таких обставин суд дійшов правильного висновку, що надані позивачем документи не можна вважати частиною кредитного договору. 
Інших доказів досягнення між банком і ОСОБА_1 домовленості про сплату процентів за користування коштами банку позивач не надав.
Цивільне судочинство ґрунтується, зокрема, на принципі змагальності сторін відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (п. 4 ч. 3 ст. 2, ст. 12, ст. 81 ЦПК України).
Колегія суддів виходить з того, що у справах про відповідальність боржника за невиконання зобов`язання, зокрема грошового, саме позивач зобов`язаний довести наявність невиконаного зобов`язання, що включає підстави його виникнення та розмір.
На підставі належно оцінених доказів, які містяться у справі, суд першої інстанції зробив обґрунтований і правильний висновок про недоведеність існування між банком і ОСОБА_1 домовленості про сплату останнім процентів, а отже підстави для їх стягнення відсутні.
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Аргументи поданої позивачем апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки. Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.
Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Про судові витрати
Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у поданням до суду апеляційної скарги компенсації не підлягають у зв`язку з ї відхиленням. 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 - 384ЦПК України, суд 
ПОСТАНОВИВ:
Залишити вимоги апеляційної скарги Акціонерного товариства «Акцент-Банк» без задоволення, а рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 12 січня 2021 року без змін.
  Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді А. М. Головань

С. І. Мурашко