ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року	Львів	Справа № 380/7266/20 пров. № А/857/1350/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                       Святецького В.В.
суддів                                                                            Гудима Л.Я., Гуляка В.В. 
з участю секретаря судового засідання                     Хітрень О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2020 року у справі №380/7266/20 (головуюча суддя Клименко О.М., м. Львів) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просив: а) визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком протиправними; 
б) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати період роботи з 09 квітня 1987 року по 18 березня 2004 року на посаді звільненого голови профкому колгоспу ім. Жданова Бродівського району Львівської області в загальний страховий стаж та призначити і провести нарахування пенсії за віком, починаючи з 14 серпня 2019 року, тобто з дня виповнення 60 років відповідно до статті 26 Закону України ,,Про загальнообов`язкове пенсійне страхування”.
Рішенням від 04 грудня 2020 року Львівський окружний адміністративний суд позов задовольнив частково.
Визнав протиправним та скасував рішення Відділу з питань призначення пенсій Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 134750003134 від 19 лютого 2020 року про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України ,,Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. 
Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до загального страхового стажу період роботи ОСОБА_1 з 09 квітня 1987 року по 18 березня 2004 року на посаді звільненого голови профспілки колгоспу ім. Жданова Бродівського району. 
Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17 лютого 2020 року про призначення пенсії за віком.
В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.
Також суд стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 630,60 грн сплаченого судового збору згідно квитанції № ПН 2247795 від 02 вересня 2020 року. 
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області оскаржило його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. 
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує на те, що трудова книжка позивача, яка відповідно до ст.62 Закону України ,,Про пенсійне забезпечення” є основним документом, що підтверджує стаж роботи, містить лише запис про прийняття позивача з 09.04.1987 на роботу звільненим головою профспілки колгоспу ім. ОСОБА_2 у зв`язку з обранням. Запис про звільнення з роботи, як стверджує позивач, 18.03.2004 у зв`язку з ліквідацією підприємства, відсутній. 
Відсутні в матеріалах справи й інші документи, на підставі яких міг би бути встановлений стаж роботи позивача за відсутності записів у трудовій книжці, зокрема документи, видані за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Суд першої інстанції дійшов висновку про підтвердження стажу позивача на посаді звільненого голови профспілки колгоспу ім. Жданова з 09.04.1987 по 18.03.2004 лише на підставі запису про прийняття його на роботу; копії протоколу засідання президії Бродівського райкому профспілки працівників сільського господарства №7 від 22.04.1987; показів свідків. 
При цьому суд першої інстанції не взяв до уваги відсутність членського квитка профспілки, який може слугувати документом для підтвердження трудового стажу за умови, що містить відмітки про сплату членських внесків. 
Щодо періоду роботи позивача з 01.01.2004 по 18.03.2004, то такий може бути зарахований до страхового стажу лише на підставі Індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування ОК-5. Проте такий містить лише відомості про роботу ОСОБА_1 в окружній виборчій комісії виборчого округу №120 в лютому – 4 дні, березні, квітні – 10 днів 2002 року. 
Таким чином, відповідач робить висновок, що позивач у період з 01.07.2000 не працював у колгоспі ім. Жданова, який згодом реорганізовано в СВК ім. Франка, чи в будь-якій іншій організації та не отримував заробітну плату, окрім роботи в окружній виборчій комісії, яка і зарахована до трудового стажу.
Однак, суд першої інстанції при винесенні рішення не взяв до уваги вказані обставини, не дослідив подані управлінням докази, зокрема, індивідуальні відомості ОК-5, розрахунок стажу, який був долучений до матеріалів справи разом із відзивом на позовну заяву.
Також апелянт звертає увагу суду на те, що до матеріалів справи разом з відзивом пенсійний орган долучив відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань по СВК ім. І. Франка (правонаступник колгоспу ім. Жданова), відповідно до яких на даний час підприємство не ліквідоване та не перебуває в процедурі припинення. Натомість суд першої інстанції взяв до уваги історичну довідку, в якій зазначено про ліквідацію СВК ім. І. Франка.
З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду підтримав вимоги апеляційної скарги та просить їх задовольнити в повному обсязі. 
Представник позивача заперечив вимоги апеляційної скарги за їх безпідставністю та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення  суду першої інстанції – без змін.  
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) серії НОМЕР_1 від 02 червня 1977 року (а.с.8-10) позивач:
- 02 червня 1977 року зарахований на роботу слюсарем 1-го розряду по ремонту автомашин Червоноградського АТП 13068;
- 01 серпня 1977 року присвоєний 1-ий розряд маляра;
- 15 серпня 1977 року переведений малярем 1-го розряду;
- 01 листопада 1977 року звільнений з роботи у зв`язку з призовом на службу у Радянську Армію;
- з 09 листопада 1977 року по 27 листопада 1979 року проходив службу у Радянській Армії;
- 08 лютого 1980 року прийнятий на роботу малярем першого розряду в Червоноградське АТП 13068;
- 01 липня 1980 року присвоєний 2-ий розряд маляра;
- 29 серпня 1980 року звільнений з роботи у зв`язку з початком навчання;
- 01 вересня 1980 року зарахований студентом архітектурного факультету;
- 01 серпня 1985 року відрахований у зв`язку з закінченням інституту;
- 17 вересня 1985 року прийнятий на роботу в колгосп ім. Жданова Бродівського району на посаду архітектора;
- 08 квітня 1987 року звільнений з посади архітектора в зв`язку з обранням звільненим головою профкому працівників агропромислового комплексу;
- 09 квітня 1987 року прийнятий на роботу звільненим головою профкому колгоспу ім. ОСОБА_2 у зв`язку з обранням.
17 лютого 2020 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком (а.с.63).
Згідно розписки-повідомлення (а.с.64) заяву позивача від 17 лютого 2020 року прийнято та зареєстровано за № 474. До заяви долучено: довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру; паспорт; трудову книжку; довідку із СПОВ про заробітну плату з 01 липня 2000 року по день звернення; довідку про зміну назви організації; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637; інші документи.
Відділом з питань призначення пенсій Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України ,,Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” № 134750003134 від 19 лютого 2020 року (а.с.66-68) у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи.
 Приймаючи оскаржене рішення, відповідач зокрема зазначив, що  згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 заявник з 09.04.1987 (Президія пр. № 7 від 22.04.1987) прийнятий на роботу звільненим головою профспілки колгоспу ім. Жданова. Запис про звільнення з роботи в трудовій книжці відсутній. Для підтвердження періоду роботи на посаді звільненого голови профспілки колгоспу ім. ОСОБА_2 заявник подав лише копію протоколу засідання президії Бродівського райкому профспілки працівників сільського господарства № 7 від 22.04.1987. Документів про звільнення з роботи заявник не подав, а відтак, період роботи гр. ОСОБА_1 на посаді голови профспілки колгоспу ім. Жданова із долучених документів встановити неможливо. Згідно поданих документів загальний (страховий) стаж гр. ОСОБА_1 становить 9 років 14 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком за нормами Закону № 1058.
Вважаючи дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком протиправними, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.
Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції керувався тим, що оскільки у трудовій книжці позивача відсутній необхідний запис про звільнення з роботи з 18.03.2004, а у матеріалах справи відсутні документи, які б містили відомості про вказану обставину, покази свідків є належним доказом роботи позивача звільненим головою профспілки колгоспу ім. Жданова з 09 квітня 1987 року по 18 березня 2004 року, а тому такий період підлягає зарахуванню до загального страхового стажу позивача, що дає позивачу право на призначення пенсії за віком.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно з  ст.46 Конституції України  громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Статтею 8 Закону України ,,Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”  передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Згідно із ч.3  ст.4 цього Закону  виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.
Відповідно до  ст.5 вказаного Закону  цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.
Умови призначення пенсії за віком визначені статтею 26 Закону № 1058-IV. Згідно з положеннями вказаної статті (в редакції на час звернення з заявою про призначення пенсії), особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року – не менше 27 років.
Відповідно до ч.ч.2, 4 ст.24 наведеного Закону страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього  Закону  за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
За змістом  ст.56 Закону України ,,Про пенсійне забезпечення”  до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до  статті 62 вказаного вище Закону  основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. 
Спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.
Відповідно до п.2.2 цієї Інструкції до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Згідно з п.2.4 вказаної Інструкції усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі – Порядок № 637).
Відповідно до п. 1 Порядку №637 за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3).
За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.
Із наведених законодавчих норм слідує, для надання документів на підтвердження наявного трудового стажу законодавцем встановлений алгоритм дій, що йдуть у певній послідовності. Зокрема, основним документом, що підтверджує трудовий стаж, визначено трудову книжку. За її відсутності черговим елементом для підтвердження стажу виступають: дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За неможливості підтвердити наявний трудовий стаж будь-якими документами, законодавцем передбачено останній по черговості спосіб, а саме - встановлення трудового стажу на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Судом встановлено, що    рішенням Відділу з питань призначення пенсій Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 134750003134 від 19 лютого 2020 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України ,,Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” з підстав недостатності у нього загального (страхового) стажу, оскільки відповідачем не зарахованого до стажу позивача період його роботи на посаді звільненого голови профспілки колгоспу ім. Жданова. 
Отже, оцінюючи правомірність прийняття вказаного вище рішення, суд повинен перевірити правильність неврахування  такого періоду роботи позивача.
Так, досліджуючи записи у трудовій книжці      ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 щодо спірного періоду, який не зараховано пенсійним органом до страхового стажу позивача з 1987 по 2004 роки, колегія суддів встановила, що така містить лише запис від 09.04.1987 ,,Прийнятий на роботу звільненим головою профспілки колгоспі ім. Жданова у зв`язку з обранням”. Запис внесено на підставі протоколу №7 засідання президії Бродівського райкому профспілки працівників сільського господарства від 22.04.1987.
Натомість відповідно до історичної довідки, що міститься в матеріалах справи,  слідує наступне: 
1. В 1987 році проведено реорганізацію колгоспу ім. Жданова шляхом розукрупнення на 2 (два) окремі господарства:
- за колгоспом ім. Жданова залишено бригаду № 1 с. Накваша, бригаду № 2 с. Микити, Тетильківці.
- за новоствореним колгоспом закріплено бригади № 3 с. Попівці, № 4 с. Немяч і Дудин (протокол № 3 від 18 березня 1987 року, справа 434, арк.7).
- за колгоспом до складу якого ввійшли села Накваша, Микити, Тетильківці залишено назву ім. Жданова (протокол № 4 від 22 березня 1987року, справа 434, арк.11).
2. На зборах уповноважених членів колгоспу 17 лютого 1989 року вирішено перейменувати колгосп ім. Жданова у колгосп ім. І. Франка (справа 445, арк.7). 
3. 27 лютого 1992 року на базі колгоспу ім. І. Франка с. Накваша створено спілку власників селянських господарств (СВСГ) ім. І. Франка з колективною власністю на землю на основні засоби.
4. 04 березня 1999 року на загальних зборах СВСГ ім. І. Франка було вирішено на базі СВСГ створити нову форму господарювання - с. Накваша. Проведено державну реєстрацію кооперативу 6 січня 2000 року (справа № 33 у державного реєстратора).
5. 18 березня 2004 року було вирішено ліквідувати СВК ім. І. Франка с. Накваша (протокол № 1 від 18 березня 2004 року). Створено ліквідаційну комісію, головою якої став ОСОБА_3 
27 лютого 2013 року документи з особового складу ліквідованого господарства на території Наквашинської сільської ради за 1953-2005 роки передано до трудового архіву сільської ради та її виконкому згідно з актом приймання – передачі в кількості 613 справ.
Отже, відповідно до вказаної довідки колгосп ім. Жданова декілька разів за спірний період було реорганізовано та створено спілку власників селянських господарств (СВСГ) ім. І. Франка з колективною формою власністю на землю та основі засоби.
Проте трудова книжка позивача всупереч вимогам Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників не містить жодних записів про реорганізацію господарства, переведення чи прийняття у новостворені юридичні особи позивача, як і не містить записів про його звільнення.
Не підтверджується період роботи позивача з 09.04.1987 по 18.03.2004 і довідкою трудового архіву Наквашанської сільської ради Бродівського району Львівської області від 09.09.2019 №30. Так, відповідно до вказаної довідки ОСОБА_1 був членом колгоспу ім. Жданова і за наявними документами працював у колгоспі з 17.09.1985 по 08.04.1987. Довідка видана на підставі книги обліку трудового стажу за 1985-1987 роки. 
Колегія суддів звертає увагу, що до трудового архіву було передано 613 справ з особового складу ліквідованого господарства на території Наквашинської сільської ради за 1953-2005 роки, що підтверджується інформацією з наведеної вище історичної довідки.  Будь-які дані про втрату документів при передачі чи зберіганні відсутні.
Крім того, у трудовій книжці позивача відсутні записи за тривалий період – з 1987 по 2004 роки, а тому відсутність будь-яких документів стосовно позивача та його трудової діяльності вказують на те, що така ним не здійснювалася.
Відсутні навіть докази існування такої посади як ,,звільнений голова профспілки працівників сільського господарства” у реорганізованих господарствах, зокрема, у формі кооперативу.
Відсутні серед поданих позивачем на підтвердження стажу документів і членський квиток профспілок, що відповідно до положень п.3 Порядку 3637 може слугувати доказом на підтвердження трудового стажу за період, за який є відмітки про сплату членських внесків. 
Разом з тим, досліджені в судовому засіданні трудові книжки свідків позивача містять всі записи щодо їх трудової діяльності в колгоспі ім. Жданова, записи про реорганізацію господарства, а також такі особи подали відомості по виплаті заробітної плати за весь період своєї роботи в колгоспі ім. ОСОБА_2 та реорганізованих господарствах.
З огляду на викладені обставини та подані докази, оцінюючи належність, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів вважає, що період роботи ОСОБА_1 на посаді звільненого голови профспілки у колгоспі ім. Жданова з 1987 по 2004 не підтверджені належними та достатніми доказами. Більше того, колгосп ім. Жданова існував лише до 1992 року.
Безпідставним вважає колегія суддів і врахування до страхового стажу позивача період з 01.01.2004 по 18.03.2004, адже такий, відповідно до ч.2 ст. 24 Закону №1058, обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.  Проте з Індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування ОК-5 ОСОБА_1 відсутні будь-які відомості про роботу у 2004 році.
Разом з тим, суд першої інстанції на наведені обставини не звернув належної уваги, не дав їм відповідної правової оцінки, а тому дійшов помилкового висновку про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову. 
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС)  України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до  ч.1 ст. 317 КАС України  підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, порушив норми матеріального і процесуального права, неповно дослідив обставини справи та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. 
За таких обставин колегія суддів вважає правильним скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов залишити без розгляду.

Керуючись ст. ст. 243,  311, 315, 317, 319, 321, 322 , 325, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задовольнити. 
Скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2020 року у справі №380/7266/20 та ухвалити постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Постанова набирає законної сили  з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5  статті 328 Кодексу адміністративного судочинства. 

Головуючий суддя	 	В. В. Святецький 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. В. Гуляк  	
Повне судове рішення складено 29.04.2021.