ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/6465/21                                                                   Суддя (судді) першої інстанції: Катющенко В.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  11 травня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:  

Головуючого судді                              Файдюка В.В.,
Суддів                                                  Земляної Г.В.,
                                                            Мєзєнцева Є.І.

При секретарі                                        Марчук О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту регіонального розвитку Київської обласної державної адміністрації про визнання протиправними та скасування результатів оцінювання, визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Департаменту регіонального розвитку Київської обласної державної адміністрації, в якому просила суд
- визнати незаконними та скасувати результати щорічного оцінювання службової діяльності державного службовця ОСОБА_1 за 2019 рік;
- визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення з роботи ОСОБА_1 за № 158-к/тр від 06 грудня 2019 року;
- поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу управління персоналом Департаменту регіонального розвитку Київської обласної державної адміністрації;
- стягнути з Департаменту регіонального розвитку Київської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25 лютого 2020 року до дня поновлення на роботі.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 березня 2021 року визнано неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з даним позовом; позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу.
Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати дану ухвалу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що судом першої інстанції повністю проігноровано той факт, що позивач - ОСОБА_2 - випадково дізналася про свої порушені права щодо підстав її звільнення з боку відповідача лише на початку березня 2021 року. На переконання позивача, відповідач навмисно спланував дії по приховуванню цього факту, що сприяло тому, що позивач довгий час не була обізнана про факт порушення своїх прав.
Заслухавши доповідь судді, розглянувши та перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 березня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з моменту отримання вказаної ухвали, шляхом подання до суду документа про сплату судового збору, заяви про поновлення строків звернення до суду та доказів поважності на її підтвердження, всіх доказів на підтвердження заявлених позовних вимог.
25 березня 2021 року до суду від представника позивача надійшла заява про поновлення строку звернення до суду.
Обґрунтовуючи причини пропуску строку звернення до суду, представник позивача зазначив, що 06 лютого 2020 року позивачем була подана заява до керівництва Департаменту про звільнення з роботи за згодою сторін. У період з 13 по 24 лютого 2020 року позивач перебувала у стані непрацездатності. 25 лютого 2020 року ОСОБА_1 вийшла на роботу, але її не було допущено охороною до робочого місця, повідомивши про звільнення останньої. При цьому, ні копії наказу, ні трудової книжки, ні розрахунку при звільненні позивачу надано не було. Як зазначає представник позивача, ОСОБА_1 подумала, що її заяву задоволено та звільнено за угодою сторін. Лише на початку березня 2021 року ОСОБА_1 від своїх колег дізналась, що її було звільнено не за згодою сторін, а на підставі наказу виконуючого обов`язки директора Департаменту В. Кравчука від 06 грудня 2019 року за № 158-к/тр, де зазначена підстава для звільнення: у зв`язку з отриманням негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності, п.3 ч.1 статті 87 Закону України «Про державну службу», з дати, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність.
Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 , суд виходив з того, що позивач оскаржує результати щорічного оцінювання за 2019 рік та наказ від № 158-к/тр від 06 грудня 2019 року. З огляду на вимоги ч.5 статті 122 КАС України позивач повинна була звернутись з даним позовом до суду, дізнавшись про своє звільнення, як зазначено у позовній заяві, 25 лютого 2020 року, принаймні до 26 березня 2020 року.
Натомість, ОСОБА_1 звернулась з позовом до суду згідно відмітки на поштовому конверті лише 04 березня 2021 року, тобто, з пропуском строку майже в один рік. При цьому, жодного наказу, доказу звернення до відповідача з вимогою надати копію наказу про звільнення, трудову книжку, довідку про виплачену заробітну плату при звільненні до позовної заяви не додано.
Суд дійшов висновку, що вказані позивачем причини пропуску строку звернення до суду з даним позовом є неповажними, відповідно, відсутні підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
В апеляційній скарзі позивач послався на те, що відповідач приховав факт проведення оцінювання службової діяльності позивача за 2019 рік та не повідомив належним чином ОСОБА_1 про результати такого оцінювання. Також позивачем зазначено, що відповідач видав наказ про звільнення ОСОБА_1 ще 06 грудня 2019 року, тобто в той час, коли вона працювала та не була на лікарняному. Але при цьому ОСОБА_1 не було повідомлено про такий наказ. Отже, відповідач тривалий час його приховував від ОСОБА_1 . Такі навмисні та приховані дії з боку відповідача призвели до того, що ОСОБА_1 тривалий час не була обізнана про порушення своїх прав та була введена в оману щодо підстав свого звільнення. Крім того, відповідач звільнив позивача з займаної посади державного службовця без повідомлення позивача про причини звільнення, а також не повідомив про сам факт такого звільнення взагалі. Відповідач не провів остаточний розрахунок з ОСОБА_1 при звільненні та не видав їй на руки трудову книжку, тому позивач не мала жодної інформації щодо свого звільнення та його підстав.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року витребувано від Департаменту регіонального розвитку Київської обласної державної адміністрації докази, які підтверджують, коли та яким чином ОСОБА_1 повідомлялася про результати щорічного оцінювання державного службовця, коли та яким чином ОСОБА_1 ознайомлено з наказом про звільнення від 06 грудня 2019 року, що слугувало підставою для звільнення ОСОБА_1 , коли проведено остаточний розрахунок з ОСОБА_1 при звільненні та видано трудову книжку.
На виконання вимог вказаної ухвали суду відповідачем надано до суду копію наказу виконуючого обов`язки директора департаменту регіонального розвитку Київської обласної державної адміністрації від 06 грудня 2019 року № 158-к/тр «Про звільнення ОСОБА_1 »; копію акту про відмову від ознайомлення з наказом від 24 лютого 2020 року; копію акту передачі справ і майна в департаменті регіонального розвитку Київської обласної державної адміністрації від 24 лютого 2020 року; копію наказу виконуючого обов`язки директора департаменту регіонального розвитку Київської обласної державної адміністрації від № 23-к/тр «Про виплату грошової компенсації ОСОБА_1 »; копію розписки про отримання трудової книжки; копію листа департаменту від 13 грудня 2019 року № 01-10/5429 про необхідність повернення трудової книжки; копію листа від 14 квітня 2020 року № 01-10/1472 адвокату ОСОБА_3 на адвокатський запит від 08 квітня 2020 року № 5.
З наведених доказів судом встановлено, що про звільнення на підставі наказу виконуючого обов`язки директора департаменту регіонального розвитку Київської обласної державної адміністрації від 06 грудня 2019 року № 158-к/тр у зв`язку з отриманням негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності, п.3 ч.1 статті 87 Закону України "Про державну службу" ОСОБА_1 дізналась 24 лютого 2020 року, коли принесла листок непрацездатності, проте відмовилась ознайомлюватись з зазначеним наказом, про що було складено відповідний Акт про відмову від ознайомлення з наказом.
Ця обставина також підтверджується Актом передачі справ і майна в департаменті регіонального розвитку Київської обласної державної адміністрації від 24 лютого 2020 року у зв`язку із звільненням з посади на підставі наказу від 06 грудня 2019 року № 158-к/тр, підписаним ОСОБА_1 .
Щодо проведення остаточних розрахунків із позивачем, то 25 лютого 2020 року було видано наказ виконуючого обов`язки директора департаменту регіонального розвитку Київської обласної державної адміністрації від № 23-к/тр «Про виплату грошової компенсації ОСОБА_1 », на підставі якого їй було виплачено грошову компенсацію за невикористані відпустки.
Крім того, листом від 14 квітня 2020 року № 01-10/1472 адвокату ОСОБА_3 на адвокатський запит від 08 квітня 2020 року № 5 були надані копії запитуваних документів, в тому числі, наказу виконуючого обов`язки директора департаменту регіонального розвитку Київської обласної державної адміністрації від 06 грудня 2019 року № 158-к/тр «Про звільнення ОСОБА_1 », в якому зазначена підстава звільнення - у зв`язку із отриманням негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності, та Акта про відмову від ознайомлення з наказом.
Згідно ч.1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законам.
Відповідно до ч.5 статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Відповідно до ч. 1, 2 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини які зумовили такі причини є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася до суду, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
Колегія суддів зазначає, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом.
Як зазначено у Рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Креуз проти Польщі" 19 червня 2001 року (Kreuz v. Poland) (заява N 28249/95), "Право на суд" не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх "цивільних прав та обов`язків", пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети.
В питаннях, пов`язаних із застосуванням строків давності, Європейський суд з прав людини висловив свою позицію, зокрема, в справі "Олександр Волков проти України" (Заява N 21722/11 остаточне рішення від 27 травня 2013 року, §137), вказавши, що "… строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними ... Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень." 
Таким чином право особи на звернення до суду не є необмеженим.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наведені позивачем причини пропуску строку звернення до суду не є поважними.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду, оскільки позов подано із пропуском строку звернення до адміністративного суду, встановленого Кодексом, а підстави, наведені у заяві про поновлення цього строку, не є поважними.
Інші доводи, які викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновки колегії суддів.
Таким чином, оспорювана ухвала відповідає вимогам процесуального закону, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 312, 315, 316, 321, 325, 328  КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 березня 2021 року - залишити без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення виготовлено 11 травня 2021 року.

Головуючий суддя:                                                                      В.В. Файдюк
                     
                     Судді:                                                                       Г.В. Земляна
                                                                                                    
                                                                                                    Є.І. Мєзєнцев