ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 2-8754/11                                        Головуючий суддя І інстанції Хайкін В. М.
Провадження № 22-ц/818/3437/21                        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Інші скарги та заяви в процесі виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб)

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2021 року                                                                м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого                                        Яцини В.Б.
суддів колегії                                        Котелевець А.В., Хорошевського О.М.,
за участю секретаря судового засідання        Семикрас О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2020 року, постановлену у складі судді Хайкіна В.М., по цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області по виконавчому провадженню № 33786264, стягувач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

В С Т А Н О В И В :

03 січня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова із скаргою на бездіяльність Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області по виконавчому провадженню №33786264, стягувач: АТ КБ «Приватбанк» та просила суд визнати протиправною бездіяльність державного виконавця та скасувати арешт на невизначене майно, все нерухоме майно ОСОБА_1 , що накладений постановою державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС ХМУЮ про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 08.08.2012, ВП № 33786264 та зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 09.08.2012 за № 12847654, а також виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, запис від 09.08.2012 за № 12847654.
Вимоги скарги обґрунтувала тим, що на підставі заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова у справі № 2-/2011 від 03.02.2012 з неї було стягнуто на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 29010,94 грн, а також судові витрати. На виконання даного рішення 15.06.2012 було видано виконавчий лист, на підставі якого державним виконавцем Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, правонаступником якого є Міжрайонний відділ Державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області було відкрито виконавче провадження № 33786264. Постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 08.08.2012 державний виконавець наклав арешт на невизначене майно, все нерухоме майно ОСОБА_1 , про що до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна було внесено обтяження від 09.08.2012 за № 12847654. Вказане обтяження досі перебуває в реєстрі. Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 21.05.2015 заочне рішення суду скасовано, а тому дане виконавче провадження підлягало закінченню із скасуванням усіх заходів примусового виконання. В Автоматизованій системі виконавчого провадження на сайті Міністерства юстиції України відсутні відомості про виконавче провадження № 33786264 і взагалі про будь-які виконавчі провадження, відкриті у відношенні ОСОБА_1 . Незважаючи на відсутність по ОСОБА_1 виконавчих документів або відкритих виконавчих проваджень, тобто при повній відсутності підстав для збереження такого арешту, орган державної виконавчої служби не знімає арешт з її нерухомого майна, при цьому не проводить жодних виконавчих дій. Така протиправна бездіяльність державного виконавця порушує права боржника на вільне розпорядження належним йому майном.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2020 року задоволено скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність МВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області по виконавчому провадженню № 33786264, стягувач: АТ КБ «Приватбанк».
Скасовано постанову державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 08.08.2012 по виконавчому провадженню № 33786264, яким накладено арешт на невизначене майно, все нерухоме майно ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , виключивши з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обтяження за реєстраційним номером № 12847654 від 09.08.2012.
В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить скасувати ухвалу районного суду та постановити нову, якою скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення та стягнути з неї судові витрати.
Банк посилається на те, що ухвала районного суду була постановлена без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права.
Вказав, що скаржницею умисно не було вказано те, що заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.02.2012 було переглянуто, і 04.04.2016 рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова в задоволенні позову було відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 16.06.2016 апеляційну скаргу банку було задоволено, стягнуто на користь банку 29210,94 грн. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.10.2017 рішення Апеляційного суду Харківської області від 16.06.2016 залишено без змін.
Зазначив, що на даний час існує рішення суду, яке набрало законної сили, про примусове стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь банку, яке не виконане.
Вважає, що, повертаючи виконавчий документ стягувану без виконання державний виконавець не зобов`язаний скасовувати арешти, накладені в рамках виконавчого провадження, якщо фактично рішення не виконане. Такі підстави повернення виконавчого документу стягувачу, як відсутність майна, на яке може бути звернено стягнення, що мало місце в даному випадку, не передбачають зняття арешту.
ОСОБА_1 , яка діє через свого представника – адвоката Крячка О.В., суду було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить останню залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу – без змін.
Відзив мотивовано тим, що заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова у справі № 2-8754/2011 від 03.02.2012 було скасовано, а тому виконавче провадження підлягало закінченню із скасуванням усіх заходів примусового виконання. Такі наслідки передбачались п. 4 ч. 1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла на той момент, за яким виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, та ст. 50 того ж Закону.
Зауважила, що районним судом вірно встановлено, що стягувач повторно із заявою про примусове виконання виконавчого документу до органу державної виконавчої служби не звертався і не отримав новий виконавчий лист за результатами розгляду цивільної справи №2-8754/11, який завершився у 2016 році.
Вказала, що заяву до відділу державної виконавчої служби про скасування арешту було подано представником боржника лише 21.10.2019, коли вже остаточно стало зрозуміло, що ПАТ КБ «Приватбанк» не вважає за необхідне звертати рішення апеляційного суду Харківської області від 16.06.2016 до виконання, і саме небажання виконавчої служби скасувати арешт в 2019 році було предметом оскарження.
Зазначила, що подальша доля спору між сторонами не має для скасування цього арешту ніякого правового значення.
АТ КБ «Приватбанк» суду було надано додаткові пояснення, в яких зазначено, що до скарги ОСОБА_1 не надала доказів виконання рішення суду, або будь-яких доказів врегулювання відносин з банком або сплати заборгованості.
Вказано, що з матеріалів скарги вбачається, що заявниця дізналась про порушення своїх прав значно раніше, ніж з відповіді виконавчої служби, яку вона отримала 27.12.2019, а під час першого звернення до відділу державної виконавчої служби з вимогою про зняття арешту, яка міститься в матеріалах справи.
Банк вважає, що скарга подана до суду у січні місяці 2021 року, тобто після спливу десятиденного строку після того, як заявник дізнався про ймовірне порушення його прав, натомість суд першої інстанції питання строків подання скарги взагалі не розглянув.
Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про її розгляд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги вважає, що скарга не підлягає задоволенню.
У статті 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що на даний момент виконавче провадження № 33786264 з примусового виконання виконавчого листа № 2-8754/11, виданого Дзержинським районним судом м. Харкова закінчено, а також зважаючи на приписи статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» (у поточній редакції), згідно з якою у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження, суд вважав за необхідне скасувати постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження від 08.08.2012, адже в порушення частини 2 статті 40 вказаного Закону цього державним виконавцем зроблено не було.
Суд дійшов висновку, що арешт на нерухоме майно боржника, накладений відділом державної виконавчої служби, порушує права скаржника і позбавляє його можливості реалізувати своє право власності та розпоряджатися майном, натомість стягувач повторно із заявою про примусове виконання виконавчого документу до органу державної виконавчої служби не звертався, попередньо не отримавши новий виконавчий лист за результатами розгляду цивільної справи № 2-8754/11, який завершився у 2016 році.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції.
Судом встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.02.2012 позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС» в особі філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС» у Дзержинському районі м. Харкова, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено: стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 17.12.2006 у розмірі 29010,94 грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі 292,11 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00 грн, а всього 29423,05 грн; стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС» в особі філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС» у Дзержинському районі м. Харкова та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 17.12.2006 у розмірі 200 грн 00 коп.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.05.2015 заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.02.2012 скасовано.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.04.2016 у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС» в особі філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС» у Дзержинському районі м. Харкова, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.
Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 16.06.2016 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задоволено частково, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 квітня 2016 року в частині стягнення з ТОВ «УФА «ВЕРУС» в особі філії ТОВ «УФА» «ВЕРУС» у Дзержинському районі м. Харкова, заборгованості за кредитним договором у розмірі 200 грн скасовано, провадження по справі в частині стягнення з ТОВ «УФА «ВЕРУС» в особі філії ТОВ «УФА «ВЕРУС» у Дзержинському районі м. Харкова, заборгованості за кредитним договором у розмірі 200 грн закрито.
Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 16.06.2016 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задоволено частково, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 квітня 2016 року скасовано, позовні вимоги ПАТ «Комерційний Банк «ПриватБанк» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 29210, 94 грн, з яких: заборгованість за кредитом 26776, 63 грн; заборгованість за процентами 567,12 грн.; штраф 500 грн (фіксована частина); штраф 1367, 19 грн (процентна складова), стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ « Комерційний Банк « Приватбанк» судовий збір у розмірі 292 грн 22 коп. та витрати на ІТЗ розгляду справи у розмірі 121 грн.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.10.2017 рішення Апеляційного суду Харківської області від 16.06.2016 залишено без змін.
Як встановлено в судовому засіданні, після постановлення судом заочного рішення у 2012 році, стягувач звернувся до органу державної виконавчої служби з приводу примусового виконання виконавчого листа по справі № 2-8754/11 та було відкрито виконавче провадження № 33786264.
Постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 08.08.2012 державним виконавцем накладено арешт на невизначене майно, все нерухоме майно ОСОБА_1 , про що до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна було внесено обтяження від 09.08.2012 за № 12847654.
Представник боржника 06.10.2019 звернувся до органу державної виконавчої служби, в якому просив повідомити про наявність у провадженні Міжрайонного ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків ГТУЮ будь-яких виконавчих проваджень у відношенні ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 . Та повідомити про те, чи існує на даний час виконавче провадження № 33786264, а також надати документи виконавчого провадження.
Представник боржника 22.10.2019 звернувся до органу державної виконавчої служби, в якому просив скасувати арешт на невизначене майно, все нерухоме майно ОСОБА_1 , що накладений постановою державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС ХМУЮ про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 08.08.2012, ВП № 33786264, та внести відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Листом від 29.10.2019 за вих. №52096, начальник Міжрайонного ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області повідомив, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження стосовно ОСОБА_1 , в ході виконання якого воно було перенаправлено за належністю до Дергачівського ВДВС ХМУЮ. Згідно перевірки АСВП дане виконавче провадження Дергачівським ВДВС ХМУЮ завершено та повернуто стягувачу, підстав для зняття арешту немає, порекомендовано звернутись із відповідною заявою до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області.
Представник ОСОБА_1 направив заяву про скасування арешту від 11.11.2019 до зазначеного відділу державної виконавчої служби.
Згідно листа Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 16.12.2019 за вих. № 29375, в ході перевірки реєстраційного журналу вхідної кореспонденції, журналу обліку виконавчих проваджень переданих державному виконавцеві, автоматизованої системи виконавчої проваджень було встановлено, що на виконанні у відділі не перебувало та не перебуває виконавче провадження № 33786264, на підставі якого накладено арешт на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 . Згідно автоматизованої системи виконавчих проваджень, виконавче провадження № 33786264 перебувало на примусовому виконанні в Орджонікідзевському ВДВС міста Харків ГТУЮ у Харківській області та станом на теперішній час завершено (повернуто стягувачу).
Згідно копії виконавчого листа № 2-8754/11 та повідомленої представником стягувача інформації, 05.12.2013 виконавчий лист по справі № 2-8754/2011 було повернуто стягувачу на підставі пункту 2 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у зв`язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
Відповідно до статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
У відповідності до частини 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
За правилом ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду:
а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи;
б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.
Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
З матеріалів справи вбачається, що представником скаржниці вживались заходи щодо позасудового вирішення питання скасування спірного арешту шляхом направлення листа від 22.10.2019.
У відповідь на вказаний лист Міжрайонним ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області порекомендовано звернутись із відповідною заявою до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області.
Представник ОСОБА_1 направив заяву про скасування арешту від 11.11.2019 до зазначеного відділу державної виконавчої служби.
Листом Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 16.12.2019 за вих. №29375, в ході перевірки реєстраційного журналу вхідної кореспонденції, журналу обліку виконавчих проваджень переданих державному виконавцеві, автоматизованої системи виконавчої проваджень було встановлено, що на виконанні у відділі не перебувало та не перебуває виконавче провадження № 33786264, на підставі якого накладено арешт на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 . Згідно автоматизованої системи виконавчих проваджень, виконавче провадження №33786264 перебувало на примусовому виконанні в Орджонікідзевському ВДВС міста Харків ГТУЮ у Харківській області та станом на теперішній час завершено (повернуто стягувачу).
Як вказує представник скаржниці, зазначений лист було отримано ним 27.12.2019.
Доказів того, що такий лист було отримано адвокатом Крячком О.В. раніше вказаної дати матеріали справи не містять, та вони не подані апелянтом.
Суд апеляційної інстанції також враховує, що нормою спеціального закону – ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», конкретизовано строк для звернення зі скаргою на дії посадових осіб органу ДВС.
Вказана норма передбачає, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.
Таким чином, боржник дізналась про порушення її права на позасудове зняття арешту з майна 27.12.2019 та звернулась до суду зі скаргою 03.01.2020, а не 03.01.2021, як зазначає апелянт, тобто в межах визначеного законом десятиденного строку.
Згідно із статтею 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Колегія суддів відхиляє посилання у доводах скарги на те, що підставою для збереження чинності арешту є невиконання боржником рішення суду, оскільки заочне рішення районного суду, на підставі якого було видано виконавчий лист, в ході виконання якого було накладено спірний арешт було скасоване ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.05.2015, внаслідок чого не підлягало виконанню.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, що була чинною на час скасування заочного рішення суду, виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 50 Закону у зазначеній редакції було передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. 
Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.
Аналогічні за змістом положення містить чинний на цей час Закону України «Про виконавче провадження» у нормах п. 5 ч. 1 ст. 39 та ч.ч. 1, 2 ст. 40 Закону.
Суд апеляційної інстанції відхиляє посилання стягувача на те, що він не був позбавлений можливості повторно пред`явити виконавчий документ до виконання з огляду на те, що його було повернуто у зв`язку із відсутністю майна боржника, на яке може бути звернуто стягнення, оскільки до скасування заочного рішення від 03.02.2012 вказаних дій банком вчинено не було.
Після скасування зазначеного заочного рішення виконавче провадження за раніше виданим виконавчим листом не могло бути відкрите.
За таких обставин висновок районного суду про те, що відсутні підстави для збереження чинності арешту, застосованого в процесі виконання скасованого рішення суду, є обґрунтованим, відповідає матеріалами справи та доводами скарги не спростований.
Після ухвалення судом апеляційної інстанції рішення від 16.06.2016 банком не було отримано нового виконавчого листа.
Доводи скарги висновків районного суду не спростовують.
З огляду на те, що районним судом додержано норм матеріального та процесуального права, то відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржене судове рішення – без змін.
Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» – залишити без задоволення.
Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2020 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 14 травня 2021 року.

Головуючий                                                        В.Б. Яцина.

Судді колегії                                                        А.В. Котелевець.

                                                                       О.М. Хорошевський.