Ухвала
 
16 квітня 2021 року 
м. Київ
 
справа № 2-737/2012 
провадження № 61-5788ск21 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Лідовця Р. А.,
 
розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на ухвалу Сватівського районного суду Луганської області від 23 листопада 2020 року та постанову Луганського апеляційного суду від 25 лютого 2021 року у справі за заявою Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» в особі Луганської філії Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про визнання договору продовженим та таким, що має юридичну силу, зобов`язання повернути суму вкладу, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
Рішенням Ленінського районного суду м. Луганська від 29 березня 2012 року позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» в особі Луганської філії Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про визнання договору банківського вкладу (депозиту) №1005682105 від 06 липня 1995 року продовженим та таким, що має юридичну силу, зобов`язання повернути суму вкладу із нарахуванням процентів задоволено.
 
Рішенням Апеляційного суду Луганської області від 10 липня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 листопада 2012 року, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» в особі Луганської філії Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» задоволено частково. 
Рішення Ленінського районного суду м. Луганська від 29 березня 2012 року змінено.
Позов ОСОБА_1 задоволено частково, зобов`язано Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» повернути ОСОБА_1 суму вкладу за договором із нарахованими процентами з моменту його укладання до 06 липня 2003 року.
 
Постановою від 07 березня 2013 року державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження № 37184920 з примусового виконання рішення Ленінського районного суду м. Луганська від 29 березня 2012 року, яке змінено Апеляційним судом Луганської області від 10 липня 2012 року.  
 
13 лютого 2014 року державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 37184920 на підставі частини третьої статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» і повернуто виконавчий лист до суду першої інстанції, у зв`язку з неможливістю виконання рішення суду без участі боржника.
 
У листопаді 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду із заявою, в якій просило визнати виконавчий лист, виданий Ленінським районним судом м. Луганська від 15 лютого 2013 року, на виконання рішення Ленінського районного суду м. Луганська від 29 березня 2012 року у справі № 22ц-2945, зміненого рішенням Апеляційного суду м. Луганська від 10 липня 2012 року, таким, що не підлягає виконанню.
 
Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 23 листопада 2020 року, залишеною без змін постановою Луганського апеляційного суду від 25 лютого 2021 року, у задоволенні заяви Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відмовлено. 
 
У квітні 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Сватівського районного суду Луганської області від 23 листопада 2020 року та постанову Луганського апеляційного суду від 25 лютого 2021 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове судове рішення про задоволення заяви. 
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з огляду на таке.
 
Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. 
 
Перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду, визначений частиною першою статті 353 ЦПК України. 
 
Частиною першою статті 389 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку:
 
1) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті;
 
2) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6-8, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку;
 
3) ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
 
Згідно з пунктом 25 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
 
Отже, пункт 25 частини першої статті 353 ЦПК України не входить до переліку ухвал, які відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України після апеляційного перегляду можуть бути оскаржені у касаційному порядку.
 
Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 753/23412/17 (провадження № 61-44581сво18).
 
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Ураховуючи наведене, оскільки Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» подало касаційну скаргу на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
 
Керуючись пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на ухвалу Сватівського районного суду Луганської області від 23 листопада 2020 року та постанову Луганського апеляційного суду від 25 лютого 2021 року у справі за заявою Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» в особі Луганської філії Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про визнання договору продовженим та таким, що має юридичну силу, зобов`язання повернути суму вкладу відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                             Ю. В. Черняк
 
           І. А. Воробйова
 
          Р. А. Лідовець