ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

28 квітня 2021 року                                                        
м.Суми
Справа №573/2300/20 
Номер провадження 22-ц/816/587/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Ткачук С. С. 
з участю секретаря судового засідання – Назарової О.М., 

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Білопільського районного суду Сумської області від 15 лютого 2021 року, ухвалене у складі судді Терещенко О.І.  у  м. Білопілля,     
у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Білопільської міської ради Сумської області, третя особа: Білопільська районна державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування,

в с т а н о в и в :

У грудні ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_2 , протягом трьох місяців з дня набрання рішенням суду законної сили та визнати за нею право власності на земельну ділянку, площею 3,970 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Ободівської сільської ради Білопільського району Сумської області, яка належала ОСОБА_2 на підставі державного акта на право приватної власності на землю, серії ІІ-СМ №034340 від 29 березня 2001 року. 
Свої вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її брат – ОСОБА_2 , після його смерті залишилася спадщина, що складається із земельної ділянки, площею 3,970 га, за цільовим призначенням – ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Ободівської сільської ради Білопільського району Сумської області. Заповіту за життя ОСОБА_2 складено не було, а вона є єдиною спадкоємицею за законом після його смерті. Вказує на те, що строк для прийняття спадщини нею був пропущений з поважних причин, а саме у зв`язку з тривалою хворобою. 
Щодо заявленої вимоги про визнання права власності на спадкове майно, то вона посилається на те, що у зв`язку з втратою правовстановлюючих документів на належну померлому ОСОБА_2 земельну ділянку вона позбавлена можливості реалізувати своє право на спадкове майно. 
Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 15 лютого 2021 року відмовлено у визнанні Білопільською міською радою Сумської області позову ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та визнання права власності у порядку спадкування. 
Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 15 лютого 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. 
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що чинним законодавством не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання спору, а право на звернення до суду з позовом про визнання права власності на майно у разі втрати правовстановлюючих документів, визначено ст. 392 ЦК України. Вважає, що постановлена судом першої інстанції ухвала про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову суперечить вимогам закону та порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Наголошує на тому, що у зв`язку з її необізнаністю про наявність спадкового майна та тривалою хворобою, вона була позбавлена можливості у визначений законом строк оформити свої права на спадщину. Звертає увагу і на те, що задоволення позовних вимог не вплине на права та інтереси інших осіб, так як вона є єдиною спадкоємицею за законом після смерті ОСОБА_2 . 
Відповідач у встановлений судом строк відзиву на апеляційну скаргу не подав. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер рідний брат ОСОБА_1 - ОСОБА_2 (а.с. 11, 13, 14,15). 
ОСОБА_1 є спадкоємицею другої черги за законом після смерті ОСОБА_2 . 
Відповідно до довідки виданої Ободівським старостатом Білопільської міської ради Білопільського району Сумської області 16 листопада 2020 року (а.с. 16), ОСОБА_2 до дня смерті був зареєстрований та постійно проживав один за адресою: АДРЕСА_1 , він в шлюбі не перебував, дітей не мав. Також зазначено, що заповіт від імені ОСОБА_2 виконавчим комітетом Ободівської сільської ради не посвідчувався, спадкоємцем на майно, що залишилося після померлого є його сестра ОСОБА_1 , яка поховала свого брата та розпорядилася майном. 
Померлий ОСОБА_2 за життя отримав державний акт на право власності на землі, серії ІІ-СМ №034340 від 29 березня 2001 року на земельну ділянку площею 3,970 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Ободівської сільської ради Білопільського району Сумської області, що підтверджується довідкою відділом у Білопільському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 08 вересня 2020 року (а.с. 12).
У друкованому виданні Газета «Білопільщина» від 12 грудня 2020 року було розміщено оголошення про те, що державний акт на право приватної власності на землю, серії ІІ-СМ №034340 від 29 березня 2001 року, виданий на підставі рішення 14 сесії 23 скликання Ободівської сільської ради на ім`я ОСОБА_2 , вважати недійсним (а.с. 25). 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду доказів, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на момент вчинення цих дії, а за наведених нею обставин вона мала змогу звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у передбачений законом строк.
Також, у зв`язку з недоведеністю позивачем факту наявності в неї волі щодо реалізації своїх спадкових прав після смерті ОСОБА_2 та наступного визнання її прав на спадкування з боку будь-яких осіб, в тому числі і з боку нотаріуса, а також недотриманням позивачем позасудового порядку захисту спадкових прав, судом першої інстанції не встановлено правових підстав для визнання права власності на спадкове майно. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають обставинам справи та вимогам закону.
За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
Відповідно до ч. 1 першої ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними.
Подібний висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. З указаним висновком погодився Верховний Суд у постанові від 01 квітня 2019 року у справі № 643/3049/16-ц (провадження № 61-39398св18).
З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
Разом з тим, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.
При цьому, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.
Рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції наведених нею поважних причин пропуску строків прийняття спадщини після смерті брата, є безпідставними, оскільки надані ОСОБА_1 копії медичних висновків, а також виписки із амбулаторної карги хворого, якими підтверджується наявність у останньої захворювань та перебування на стаціонарному лікуванні до відкриття спадщини та в період з 31 березня 2006 року по 14 квітня 2006 року, були предметом судового дослідження. 
Як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, вказані обставини не є поважними з огляду на те, що вони не свідчать про те, що ОСОБА_1 протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фізично не могла прибути до нотаріуса для подання заяви про прийняття спадщини або  направити таку заяву засобами поштового зв`язку, чи не могла запросити нотаріуса для складення відповідної заяви за місцем свого проживання у разі неможливості подати заяву до нотаріальної контори особисто у разі хвороби.  
Такий висновок суду першої інстанції узгоджується з вищезазначеними правовими позиціями Верховного Суду.
Необізнаність ОСОБА_1 із наявністю у померлого ОСОБА_2 спадкового майна та відсутність інших спадкоємців після його смерті, у розумінні ст. 1272 ЦК України, також не є підставою для надання їй додаткового строку для прийняття спадщини. 
На переконання колегії суддів, відмовляючи у прийнятті визнання Білопільською міською радою Сумської області заявлених позовних вимог, суд першої інстанції діяв у відповідності з вимогами ст. 206 ЦПК України, так як відповідач свого представника до суду не направив, а тому суд першої інстанції був позбавлений можливості роз`яснити наслідки таких дій. 
Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про помилковість висновків суду про відсутність правових підстав для визнання за нею права власності на спадкове майно, то вони підлягають відхилення з огляду на наступні обставини. 
У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня  2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину.
Вчинення нотаріальної дії з видачі свідоцтва про право на спадщину відноситься до компетенції нотаріусів (ст. 34 Закону України «Про нотаріат» ).
За змістом ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.
На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.
Відмова у вчиненні нотаріальної дії може бути оскаржена.
Відсутність у спадкоємця оригіналів правовстановлюючих документів не змінює встановлену законом процедуру прийняття спадщини.  ОСОБА_1 не надано доказів порушення її права на прийняття спадщини й оформлення спадкових прав, оскільки вона на час розгляду справи в суді першої інстанції до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не зверталася, спадкова справа після смерті спадкодавця не була заведена, нотаріус не відмовляв позивачці у вчиненні нотаріальної дії з видачі свідоцтва про право на спадщину.
Вирішення спору щодо визнання права власності на майно в порядку спадкування може відбуватися лише після прийняття спадкоємцем спадщини.
Подібні висновки висловлено у постанові Верховного Суду від 20 грудня 2018 року у справі № 751/8397/16-ц.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційнийсуд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Білопільського районного суду Сумської області від 15 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складене 28 квітня 2021 року.

Головуючий -                                                                         О. І. Собина

Судді:                                                                                      В.І. Криворотенко

                                                                        С.С. Ткачук