УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №279/6387/20 Головуючий у 1-й інст. Шульга О. М. 
Категорія 70 Доповідач Галацевич О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого – судді Галацевич О.М.,                
суддів:                  Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,
розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , 
на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області, ухвалене 12 березня 2021 року суддею Шульгою О.М. у м. Коростені,
у справі №279/6387/20 за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на період навчання,

в с т а н о в и в :

У грудні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути зі свого батька ОСОБА_1 аліменти на своє утримання в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно на період навчання до 30 червня 2024 року. В обґрунтування позову зазначила, що вона навчається на першому курсі денної форми навчання факультету міжнародної торгівлі та права Київського національного торговельно-економічного університету. Коштів, які надає на її утримання мати, недостатньо для покриття витрат на навчання та харчування, а відповідач має дохід і може надавати їй матеріальну допомогу на навчання.
Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 12 березня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на період її навчання в Київському національному торговельно-економічному університеті у розмірі ј частки доходів, щомісячно, починаючи з 28 грудня 2020 року до закінчення навчання, тобто до 30 червня 2024 року, без урахування часу канікул, але не більше ніж до досягнення нею 23 річного віку. Допущено негайне виконання рішення в розмірі місячного платежу. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення, ухвалити нове – про відмову у задоволенні позову.
На його думку, суд першої інстанції не врахував докази, які підтверджують неможливість надання ним матеріальної допомоги повнолітній дочці. Зокрема, вважає, що суд не звернув уваги на те, що: він має ще двох неповнолітніх дітей, на які сплачує аліменти; утримує непрацездатну матір, яка часто хворіє та потребує матеріальної допомоги; має кредитні зобов`язання, а також несе витрати на сплату житлово-комунальних послуг. 
До апеляційної скарги надана довідка про доходи від 04 березня 2021 року, яка підтверджує, що ОСОБА_1 працює, отримує дохід, розмір якого з вересня 2020 року по лютий 2021 року становив 81886,91 грн, з якого утримано податок в сумі 14739,64 грн, військовий збір в сумі 1228,30 грн, аліменти в сумі 32959,48 грн (а.с. 58). 
У відзиві ОСОБА_2 просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги. До відзиву на апеляційну скаргу на спростування її доводів, ОСОБА_2 надала попередній договір №1135здб-2020 від 21 серпня 2020 року та договір про навчання №5063д/6к-2020 від 23 вересня 2020 року із зазначенням загальної вартості освітньої послуги в сумі 110000 грн за чотири роки навчання, квитанції про оплату витрат за навчання, наказ №2367 від 07 серпня 2018 року про встановлення розміру плати за проживання студентів в гуртожитках КНТЕУ та додаток до наказу про розмір плати за проживання студентів в гуртожитках КНТЕУ, інформацію з Державного реєстру речових прав щодо відповідача (а.с. 98-102,103-105,107,109, 110). 
У запереченні на відзив ОСОБА_1 зазначив, що його доходи не дають йому можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, а наявність у нього майна не спростовує такі його доводи. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
За змістом ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.
Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 20 постанови від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є батьком повнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).
ОСОБА_2 з 01 вересня 2020 року є студенткою денної форми навчання факультету міжнародної торгівлі та права Київського національного торговельно-економічного університету та закінчує навчання у червні 2024 року (а.с. 8).
Ухвалюючи рішення про задоволення позову та стягнення аліментів на навчання позивачки в розмірі ј частини доходів відповідача щомісячно, суд першої інстанції виходив із того, що позивачка продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а відповідач має можливість надавати їй таку допомогу у визначеному нею розмірі. 
Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно вказав на те, що навчання позивачки у вищому навчальному закладі вимагає від неї необхідності купувати канцелярські вироби, підручники та інші необхідні для навчання речі. Навчання на денному відділенні об`єктивно перешкоджає їй займатись діяльністю, направленою на отримання доходу, зокрема, працевлаштуватись.
Разом з тим, суд першої інстанції не врахував, що відповідно до судового наказу від 04 червня 2018 року №279/1793/18, виданого Коростенським міськрайонним судом Житомирської області, з ОСОБА_1 стягуються аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж п`ятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 квітня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с.28, 57).
Отже, враховуючи розмір доходу відповідача, перебування на його утриманні двох неповнолітніх дітей, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зміни рішення суду першої інстанції у частині розміру аліментів, стягнутих з відповідача, з ј частини його заробітку (доходу) до 1/6 частини. 
Окрім того, суд помилково виходив з того, що аліменти слід стягнути без урахування часу канікул. Той факт, що під час канікул не проходить навчання, не є підставою для звільнення від передбаченого статтею 199 СК України обов`язку батьків утримувати повнолітнього дочку, сина, які продовжують навчання, оскільки канікулярний час входить в період навчання (Постанова Верховного Суду від 23.01.2019 справа № 346/103/17.
Належних доказів перебування на утриманні відповідача його матері матеріали справи не містять. Крім того, відсутні докази, що отримувана матір`ю відповідача пенсія за віком не забезпечує її потреби та що він несе витрати на її утримання та лікування. 
Крім того, враховуючи розмір доходу відповідача, посилання останнього на наявність у нього ним же створених боргових кредитних зобов`язань, необхідність оплати комунальних послуг, не можуть бути підставою для звільнення його від утримання повнолітньої дочки. 
Аргументи відзиву на апеляційну скаргу щодо можливості відповідача надавати матеріальну допомогу у визначеному в позові розмірі з огляду на наявність у нього нерухомого майна на праві власності, не можуть бути підставою для залишення без змін рішення суду першої інстанції. Під час розгляду справи не встановлено наявності у відповідача витрат, що перевищують його заробіток (дохід).
Дана справа згідно п. 3 ч.6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, а тому, відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, судове рішення у цій справі не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити частково.
Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 12 березня 2021 року змінити, виклавши абзац перший і другий його резолютивної частини в наступній редакції: 
«Позов задовольнити частково. 
Стягувати з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , працює на посаді майстра локомотивного депо дільниці І групи у виробничому підрозділі «Локомотивне депо Коростень» Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця») на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) аліменти в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 28 грудня 2020 року і до закінчення навчання дочки, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 . У задоволенні решти вимог позову відмовити.». 
У решті рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий    Судді        

Повний текст постанови складений 16 червня 2021 року.