УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
25 травня 2021 року
м. Київ       
справа № 125/444/20
провадження № 51-2109ск21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Барського районного суду Вінницької області від 20 листопада 2020 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 29 березня 2021 року,
встановив:
Вироком Барського районного суду Вінницької області від 20 листопада 2020 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 194 Кримінального кодексу України (далі- КК) та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.
За вироком суду ОСОБА_5 засуджено за те, що він 03 листопада 2019 року біля 23 год 40 хв, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою умисного знищення чужого майна шляхом підпалу, пройшов на територію домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , на території якого знаходився транспортний засіб, марки «Opel», моделі «Movano», номерний знак НОМЕР_1 , налив заздалегідь виготовлену ним запальну суміш на лобове скло, після чого за допомогою сірника підпалив її, внаслідок чого вогнем було пошкоджено транспортний засіб, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 328830 грн. 
Окрім цього, продовжуючи свій єдиний злочинний умисел спрямований на знищення чужого майна шляхом підпалу, ОСОБА_5 , приїхав на велосипеді до домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , де знаходився транспортний засіб, марки «Renault», моделі «Kangoo», номерний знак   НОМЕР_2 , налив заздалегідь виготовлену ним запальну суміш на лобове скло, після чого за допомогою сірника підпалив її, внаслідок чого вогнем було пошкоджено транспортний засіб, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 83458 грн 80 коп. 
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 29 березня 2021 року вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_5 – змінено, виключено із його мотивувальної частини кваліфікацію дій засудженого за ознакою: «заподіяли шкоду у великих розмірах». В решті вирок суду залишено без змін.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4  не погоджується із судовими рішеннями першої та апеляційної інстанцій, з підстав невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість. Стверджує, що судом в повній мірі не враховано обставин вчинення злочину, даних про його особу та обставин, передбачених статтею 66 КК, що пом`якшують призначене покарання, а тому просить змінити вказані судові рішення та призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 років та звільнити засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК.
Перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії судових рішень, суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 2 частини 2 статті 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) з наступних міркувань.
Висновки суду про доведеність винуватості  ОСОБА_5 та правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі не оскаржуються.
Доводи касаційної скарги захисника про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого через суворість, є необґрунтованими з огляду на наступне.
Положеннями статті 50 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Згідно статті 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у статті 65 КК, суд при виборі покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Як вбачається із вироку місцевого суду, призначаючи засудженому покарання за вчинення ним злочину у межах санкції статті, за яким було кваліфіковано дії ОСОБА_5 , судом враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який раніше не судимий.
Поміж іншого, місцевий суд врахував обставини, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину. При цьому, встановлено судом, що обставини, які обтяжують покарання, у відповідності до приписів статті 67 КК є вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.
З урахуванням вищезазначених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання, за вчинення ним злочину, наближене до мінімальних меж санкцій частини 2 статті 194 КК.
Апеляційний суд переглядаючи судове рішення, у тому числі, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 за доводами, аналогічними, наведеним у касаційній скарзі, погодився із висновками місцевого суду щодо призначеного ОСОБА_5 покарання, належно вмотивувавши прийняте рішення. 
Доводи касаційної скарги, на які посилається захисник як на підставу для застосування статті 75 КК, вже були враховані судами першої та апеляційної інстанцій при призначені засудженому покарання. 
Отже, покарання, призначене ОСОБА_5 , відповідає загальним засадам призначення покарання, є справедливим та домірним вчиненому, підстав для звільнення засудженого від нього, з огляду на приписи статті 75 КК, Суд не вбачає.
Переконливих аргументів, які б свідчили про наявність підстав для зміни судових рішень, касаційним судом не встановлено. 
Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги захисника та вважає, що у відкритті провадження слід відмовити.
Керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Барського районного суду Вінницької області від 20 листопада 2020 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 29 березня 2021 року. 
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1 	ОСОБА_2 	ОСОБА_3