Справа № 466/4853/16-ц                                Головуючий у 1 інстанції: Білінська Г.Б. 
Провадження № 22-ц/811/3733/20                 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О. 
Категорія:39 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

07 червня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П. 
секретаря: Симець В.І.
з участю: представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 ,
представника ОСОБА_3 – ОСОБА_4 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 – ОСОБА_4 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 10 листопада 2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

у листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання.
В обґрунтування заяви покликається на те, що заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 29 червня 2016 року стягнуто з ОСОБА_3 на її користь 232 523,86 грн. заборгованості за договором позики та 2 325,24 грн. судових витрат зі сплати судового збору. На виконання рішення суду 15 липня 2016 року Шевченківським районним судом м. Львова видано два виконавчих листа, однак вона пропустила строк пред`явлення виконавчих листів до виконання. Зазначає, що у виконавчих листах не зазначено ідентифікаційного номера ні позивача, ні відповідача, а також місця проживання боржника, відтак дані виконавчі листи не відповідають вимогам до виконавчого документа, які передбачені ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», а тому не можуть вважатися виконавчими документами. Зазначає, що виконавчі документи були видані зі строком пред`явлення до виконання – 1 рік, відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року строк пред`явлення виконавчих документів до виконання – 3 роки, однак у зв`язку з відсутністю спеціальних знань в галузі юриспруденції, їй не було відомо про те, що строк пред`явлення виконавчих листів продовжено. Непред`явлення виконавчих документів до виконання також зумовлено тим, що відповідач всіляко обіцяв повернути гроші добровільно. Звертає увагу, що вона тривалий час перебувала за кордоном, зокрема, у Тайланді, Новій Зеландії, Єгипті, що підтверджується копіями закордонного паспорта. Крім того, у 2018 році у неї був незадовільний стан здоров`я, зокрема, нестабільна стенокардія та вона проходила курс лікування у спеціалізованому кардіологічному відділенні. З наведених підстав просить поновити пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчих листів, виданих 15 липня 2016 року Шевченківським районним судом м. Львова у справі № 466/4853/16-ц. 
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 10 листопада 2020 року заяву ОСОБА_1 задоволено.
Поновлено пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчих документів, виданих 15 липня 2016 року Шевченківським районним судом м. Львова у справі № 466/4853/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.
Ухвалу суду оскаржив представника ОСОБА_3 – ОСОБА_4 , в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта заявником пропущено строк пред`явлення до виконання виданого на виконання судового рішення виконавчого документа в силу власного необережного ставлення. Зазначає, що підпис ОСОБА_1 на заяві про поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання виконавчих документів до виконання є фотокопією, однак на заяві, яка подається до суду необхідним є наявність оригіналу підпису заявника. Крім того, станом на момент подання заяви ОСОБА_1 перебувала в Новій Зеландії і не могла відправити до суду зазначену заяву з поштового відділення № 79057, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вважає, що ОСОБА_1 умисно вказала невірну адресу проживання та реєстрації ОСОБА_3 з метою розгляд справи саме Шевченківським районним судом м. Львова, а не Запорізьким районним судом Запорізької області. Вказує, що законодавством змінено строк пред`явлення виконавчих документів з 1 року до 3 років, у зв`язку з чим заявник набула більш тривалого періоду часу для пред`явлення виконавчих листів до виконання, однак вона з власної волі не вчинила жодних дій для виконання рішення суду. Звертає увагу, що заявником не вказано причини та терміни перебування її за кордоном, а також не вказано період та назви медичних установ, де вона проходила лікування у зв`язку з незадовільним станом її здоров`я. З наведених підстав просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання виконавчих документів відмовити. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_3 – ОСОБА_4 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Постановляючи оскаржувану ухвалу та задовольняючи заяву ОСОБА_1 про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, суд першої інстанції виходив з того, що зазначені заявником причини пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання є поважними. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.
Згідно з ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. 
 Зазначене конституційне положення відображено і у ст. 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах.
Судом встановлено, що заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 29 червня 2016 року (справа № 466/4853/16-ц), яке набрало законної сили, задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за борговою розпискою. 
Видача ОСОБА_1 Шевченківським районним судом м. Львова 15.07.2016 року виконавчого листа у справі №466/4853/16-ц підтверджується її заявою від 13.07.2016 року про видачу виконавчого листа з відміткою про його отримання 15.07.2016 року, з її підписом на заяві про отримання.
Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу, як суд першої інстанції (ст. 431 ЦПК).
Питання звернення судових рішень до виконання було врегульоване статтею 368 ЦПК України (в редакції чинній на час видачі виконавчого листа).
Відповідно до положень ч. 1 ст. 433 ЦПК України, у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. 
Суд при вирішенні питання про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа, виданого на підставі судового рішення, повинен з`ясувати питання, чи втрачено оригінал виконавчого листа, чи не виконано рішення, чи не втратило воно законної сили, щодо причин пропуску пред`явлення до виконання виконавчого документа та залежно від встановлених обставин, характеру причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність, а відтак дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання може бути поновлений судом за умови, якщо заявник доведе належними і допустимими доказами існування обставин, які об`єктивно перешкоджали йому вчинити процесуальну дію у встановлений законом строк.
Під поважними причинами пропуску строку слід розуміти такі обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що пропустила цей строк, і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали або ускладнили можливість своєчасного пред`явлення виконавчого документа до виконання у визначений законом строк.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, який був чинний на час ухвалення заочного рішення Шевченківського районного суду м. Львова Львівської області від 29 червня 2016 року у даній справі та видачі виконавчого листа, який, як встановлено судом, було видано 15.07.2016 року, втратив чинність на підставі Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 02.06.2016 року №1404-VIII).
Згідно перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону від 02.06.2016 року № 1404-VIII) виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.
Згідно зі ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21 квітня 1999 року) виконавчі листи та інші документи могли бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.
Таким чином, строк пред`явлення до виконання виконавчого листа з приводу виконання заочного рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 29 червня 2016 року закінчувався у червні 2017 року.
Відмітки державного виконавця про виконання рішення або про повернення виконавчого листа стягувачу із зазначенням причин такого, у виконавчому листі відсутні, при цьому факт отримання виконавчого листа стягувачем є беззаперечним та заявником не заперечується
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону від 02.06.2016 року № 1404-VIII) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Згідно висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2018 року у справі № 553/1951/14-ц (провадження № 61-20552св18), тлумачення пункту 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження», щодо того, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом, дозволяє зробити висновок, що цей строк застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності цим законом.
Зважаючи на те, що Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII набрав чинності 05 жовтня 2016 року, строк пред`явлення до виконання заочного рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 29 червня 2016 року не сплив на час набрання чинності цим законом, оскільки такий, як вже зазначалось вище, міг бути пред`явлений до виконання до липня 2017 року, колегія суддів приходить висновку, що для пред`явлення до примусового виконання виконавчого листа у даній справі підлягав застосуванню трирічний строк, тобто, до липня 2019 року.
А відтак, пропущеним для пред`явлення виконавчих листів до виконання слід вважати строк, починаючи з липня 2019 року.
З матеріалів справи, зокрема, із закордонного паспорта ОСОБА_1 вбачається, що вона неодноразово тривалий час перебувала за кордоном, а з 14 серпня 2019 року перебуває в Новій Зеландії, де проживає її донька разом з родиною.
Належні та допустимі докази повернення ОСОБА_1 з Нової Зеландії після серпня 2019 року матеріали справи не містять.
Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується колегія суддів, про поважність причин пропуску ОСОБА_1 строку для пред`явлення виконавчих листів до примусового виконання, оскільки перебування ОСОБА_1 за кордоном створило істотні перешкоди та викликало істотні труднощі, які ускладнили можливість своєчасного пред`явлення нею виконавчих документів до виконання у визначений законом строк, перешкодило їй у встановлений законом термін звернутися до виконавчої служби для пред`явлення виконавчих листів до виконання, а відтак такий підлягав поновленню.
Відмовляючи в задоволенні апеляційної скарги, колегія суддів враховує положення ст. 129-1 Конституції України, відповідно до якої судове рішення є обов`язковим до виконання, а також ту обставину, що боржник, незважаючи на ухвалення рішення ще 29.06.2016 року Шевченківським районним судом м. Львова, яке ним не оскаржувалося, на сьогоднішній день заборгованість не погасив, хоча б частково, добровільно рішення суду не виконав. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 – ОСОБА_4 – залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 10 листопада 2020 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. 
Повний текст постанови складено 17.06.2021 року.

Головуючий: Шеремета Н. О.

Судді: Ванівський О.М. 

Цяцяк Р.П.