ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/1593/20                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: С.О. Кульчицький

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  20 травня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

                Головуючого-судді:                  Мельничука В.П.        
                                                   суддів:               Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,   

                           при секретарі:                 Черніченко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії,  

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулася до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України, в якому просила:
- визнати протиправною, оформлену п. 44 протоколу від 27.01.2017 № 4, відмову Міністерства оборони України у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму для працездатних осіб у зв`язку зі смертю сина ОСОБА_2 , внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби;
- зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 з доданими документами та прийняти рішення щодо призначення та виплати Позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року;
Позов мотивовано тим, що оскаржуваним рішенням протиправно відмовлено ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у розмірі                  500-кратного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року відповідно до ст. 16 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, у зв`язку зі смертю сина ОСОБА_2 , внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби, оскільки причина смерті ОСОБА_2 не пов`язана з фактом вживання алкоголю. Також Позивачкою наголошено на протиправності посилань Відповідача на самовільне залишення військової частини померлим   ОСОБА_2 , оскільки відсутні докази притягнення останнього до адміністративної та/або кримінальної відповідальності у встановленому порядку.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. 
В апеляційній скарзі Позивачка посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.
Доводи апеляційної скарги аналогічні, заявленим у позовній заяві, та містять посилання на неповне з`ясування обставин справи судом першої інстанції та невідповідність його висновків таким обставинам.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 308   КАС України   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, представника Відповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є матір`ю померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_1 від 18.09.2015, свідоцтвом про розірвання шлюбу від 15.12.1976, свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_2 .
Відповідно до витягу з наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 № 6 від 28.01.2015 сержанта ОСОБА_2 призвано на військову службу та направлено в розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_1 .
Згідно з довідкою Військової частини – польова пошта НОМЕР_4 від 17.04.2015 № 1296 старший сержант ОСОБА_2 у період з 09.03.2015 по 01.04.2015 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.
Відповідно до направлення № 2993 за вих. № 656 від 09.04.2015 ОСОБА_2 був направлений на стаціонарне лікування у ВМКЦ ЗР.
Згідно з відпускним квитком Військової частини – польова пошта НОМЕР_4 від 17.04.2015 № 2112 старшому сержанту ОСОБА_2 надано відпустку за 2015 рік з виїздом у АДРЕСА_2 , терміном на       31 добу з   17.04.2015 по 17.05.2015. У вказаному відпускному квитку вказано, що ОСОБА_2 зобов`язаний з`явитись до місця служби у Військовій частині – польова пошта НОМЕР_4 18.05.2015 о 08 год. 00 хв.
Відповідно до довідки Комунального закладу “Черкаська обласна психіатрична лікарня” від 03.03.2017 № 549/02 ОСОБА_2 знаходився на стаціонарному лікуванні в КЗ “Черкаська обласна психіатрична лікарня” з 30.04.2015 по 15.05.2015 з діагнозом: “Розлади психіки та поведінки внаслідок органічного враження ЦНС травматичного (перелом основи черепа з забоєм головного мозку важкого ступеня в                1991 році) та інтоксикаційного генезу. Помірно виражений психоорганічний синдром з інтелектуально-мнестичним зниженням та афективними порушеннями”.
Згідно з довідкою № 303 від 19.05.2020 виданою Тальнівською центральною районною лікарнею ОСОБА_2 спостерігався районною лікарнею з приводу симптоматичною артеріальною гіпертензії ІІ ступеня, кризовий перебіг, гіпертонічний криз від 19.05.2015, дизметаболічна кардіомапатія ст. ІІА, потребує стаціонарного лікування.
Належних та достовірних доказів перебування ОСОБА_2 в медичних закладах та установах на стаціонарному лікуванні з 19.05.2015 з приводу вказаного діагнозу сторони ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не назвали та не надали.
Відповідно до висновку судово-медичного експерта Уманського міжрайонного відділення комунальної установи “Черкаське обласне бюро судово-медичної експертизи”          № 341 від 30.09.2015 труп ОСОБА_2 виявлено вдома 14.09.2015 о 08 год. 20 хв., смерть ОСОБА_2 наступила внаслідок кардіоміопатії неуточненої, що ускладнилась гострою недостатністю кровообігу з розвитком набряку легень та головного мозку, ушкоджень не виявлено, в крові виявлено 1,53 проміле етилового спирту, що на момент смерті могло відповідати середньому алкогольному сп`янінню.
Згідно з витягом з протоколу № 186 від 10.06.2016 засідання Військово-лікарської комісії Центрального регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, захворювання колишнього військовослужбовця, старшого сержанта ОСОБА_2 , отримане ним під час військової служби (підстава: витяг з наказу командира в/ч пп НОМЕР_4 від 16.02.2016 № 35) “Кардіомапатія неуточнена” - послужила причиною його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджено лікарським свідоцтвом про смерть № 431, виданим 15.09.2015 Черкаським обласним бюро судово-медичної експертизи та свідоцтвом про смерть НОМЕР_5 , виданим 15.09.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тальнівського районного управління юстиції у Черкаській області. Захворювання та причина смерті, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби.
Відповідно до акта службового розслідування комісії Військової частини – польова пошта НОМЕР_4 розслідуванням встановлено, що старший сержант ОСОБА_2 , який був безпідставно відсутній на службі 04.07.2015 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Смерть настала вдома внаслідок захворювання. Безпосередня причина смерті встановлена судово-медичним експертом - кардіоміопатія неуточнена. 
З огляду на наведене, у акті службового розслідування комісії Військової частини – польова пошта НОМЕР_4 вказано висновок, що смерть старшого сержанта ОСОБА_2 сталася внаслідок захворювання під час його перебування вдома та не пов`язана з проходженням служби. 
Згідно з листом ТВО командира Військової частини – польова пошта НОМЕР_4 від 01.09.2016 № 11242 за час проходження служби у Військовій частині - польова пошта НОМЕР_4 старший сержант ОСОБА_2 неодноразово самовільно покидав територію військової частини. 
Так, відповідно до рапорту тимчасово виконуючого обов`язки командира танкового батальйону Військової частини - польова пошта НОМЕР_4 майора ОСОБА_3 19.05.2015 за           вх. № 19400 стало відомо, що під час перевірки наявності особового складу танкового батальйону 19.05.2015  виявлено відсутність старшого сержанта ОСОБА_2 . 
Наказом командира Військової частини - польова пошта НОМЕР_4 від 21.05.2015 № 2235 призначено службове розслідування, за результатами якого матеріали службового розслідування від 07.07.2015 за вих. № 7839 надані для подальшого прийняття правового рішення до Військової прокуратури Львівського гарнізону. 
Відповідно до рапорту тимчасово виконуючого обов`язки командира танкового батальйону  Військової частини - польова пошта НОМЕР_4 майора ОСОБА_3 від 04.07.2015 за вх. № 26777 стало відомо про факт повторного самовільного залишення військової частини старшим сержантом   ОСОБА_2 . 
Наказом командира Військової частини - польова пошта НОМЕР_4 від 07.07.2015  № 2846 призначено службове розслідування, за результатами якого матеріали службового розслідування від 03.08.2015 за вих. № 9451 надані повторно для подальшого прийняття правового рішення до Військової прокуратури Львівського гарнізону. 
Відповідно до рапорту тимчасово виконуючого обов`язки командира танкового батальйону Військової частини – польова пошта НОМЕР_4 майора ОСОБА_3 від 12.08.2015 за вх. № 3233 стало відомо, що під час перевірки наявності особового складу танкового батальйону о 08 год. 00 хв. 12.08.2015 виявлено відсутність старшого сержанта ОСОБА_2 . 
По даному факту відповідно до наказу командира Військової частини польова пошта НОМЕР_4 від 12.08.2015 № 323 в частині проведено службове розслідування, в ході якого, майор ОСОБА_3 неодноразово намагався встановити зв`язок з старшим сержантом ОСОБА_2 , проте військовослужбовець телефонні дзвінки свого командира ігнорував та не відповідав на них. 
31.08.2015 командиру 2 танкового взводу 1 танкової роти танкового батальйону Військової частини - польова пошта НОМЕР_4 старшому лейтенанту ОСОБА_4 зателефонувала мати старшого сержанта ОСОБА_2 громадянка ОСОБА_1 , яка повідомила, що її син перебуваючи по місцю прописки постійно знаходиться в алкогольному сп`янінні, тривалий час не з`являвся  вдома, а коли повертається то постійно п`яний та побитий, 02.09.2015 вона буде намагатись покласти сина на лікування в Хмельницький госпіталь. 
10.09.2015 знову зателефонувала мати і сказала, що в неї вже є направлення її сина в Хмельницький госпіталь проте, її син відмовляється їхати на лікування, у військову частину також відмовляється їхати, а сама мати не може його відвезти, оскільки виховує неповнолітнього внука. 
За результатами проведеного службового розслідування старшого сержанта ОСОБА_2 у зв`язку з відсутністю з 12.08.2015 на військовій службі, порушення вимог ст. 11, 12, 14, 16, 127, 128 статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України  знято з усіх видів забезпечення, призупинено виплату грошового забезпечення, позбавлено грошової премії та винагороди за серпень 2015 року в повному обсязі. 
У зв`язку з самовільним залишенням військової частини, відсутністю на службі з 12.08.2015 старшого сержанта ОСОБА_2 виведено в розпорядження командира Військової частини – польова пошта НОМЕР_4 .
Згідно з витягом з протоколу № 4 засідання рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 27.01.2017 Позивачці відмовлено в призначені одноразової грошової допомоги матері померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 сержанта ОСОБА_2 , оскільки на час смерті він самовільно залишив військову частину та перебував у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи від 14.09.2015 № 341. 
Вважаючи вказане рішення протиправним, Позивачка звернулась до адміністративного суду з даним адміністративним позовом. 
Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що положення Закону № 2011-XII не поширюються на членів сімей військовослужбовців, якщо смерть військовослужбовця сталася внаслідок вчинення ними дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння, чи є наслідком навмисного заподіяння собі військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом тілесного ушкодження, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 04.03.2020 у справі № 813/2071/17.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його обґрунтованим з огляду на наступне.
Приписами ст. 1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” (далі - Закон № 2011-XII) визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.          
Дія цього Закону поширюється на членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти (пункт 2 частини першої статті 3 Закону № 2011-ХІІ).
Відповідно до частини першої статті 16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Пунктами 1,2,3 частини другої статті 16 Закону № 2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби; смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби; загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві.
Згідно зі статтею 16-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” у випадках, зазначених у підпунктах 1- 3 пункту 2статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.
Положеннями частини дев`ятої статті 16-3 Закону № 2011-XII  визначено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.
При розгляді апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на зміст ч. 1 ст. 16-4 Закону № 2011-XII, якими визначено підстави, за якими призначення та виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється. Призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:
а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення;
б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;
в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);
г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
Ці положення кореспондуються з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служб у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі - Порядок № 975).
Суд першої інстанції вірно вказав, що з аналізу наведених положень Закону                       № 2011-XII вбачається, що право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї померлого військовослужбовця у 500-кратному розмірі прожиткового мінімуму, встановленому законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
Водночас, положення Закону № 2011-XII не поширюються на членів сімей військовослужбовців, якщо смерть військовослужбовця сталася внаслідок вчинення ними дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння, чи є наслідком навмисного заподіяння собі військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом тілесного ушкодження, що відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 04.03.2020 у справі № 813/2071/17.
Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги вказує на імперативні приписи ч. 5          ст. 242 КАС України, якими передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Позивачкою в доводах апеляційної скарги жодним чином не обґрунтовано наявність підстав для відступу від вищевказаної правової позиції Верховного Суду, яка під час розгляду справи була правомірно врахована судом першої інстанції на виконання ч. 5                 ст. 242 КАС України.
Разом з тим, суд першої інстанції вірно встановив, що смерть ОСОБА_2 наступила у вільний від військової служби час, а не під час перебування на території військової частини та безпосереднього виконання військового обов`язку.
При цьому, згідно з висновками проведеної за наслідком смерті військовослужбовця експертизи, смерть останнього настала внаслідок кардіоміопатії неуточненої, що ускладнилась гострою недостатністю кровообігу з розвитком набряку легень та головного мозку. 
Станом на день смерті ОСОБА_2 , останнього у зв`язку з відсутністю з 12.08.2015 на військовій службі, за порушення вимог статтей 11, 12, 14, 16, 127, 128 статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України та статтей 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, знято з усіх видів забезпечення, призупинено виплату грошового забезпечення, виведено в розпорядження командира Військової частини – польова пошта НОМЕР_4 .
Так, відповідно до рапорту тимчасово виконуючого обов`язки командира танкового батальйону Військової частини – польова пошта НОМЕР_4 майора ОСОБА_3 від 12.08.2015 за вх. № 3233 стало відомо, що під час перевірки наявності особового складу танкового батальйону о 08 год. 00 хв. 12.08.2015 виявлено відсутність старшого сержанта ОСОБА_2 . 
По даному факту відповідно до наказу командира Військової частини польова пошта НОМЕР_4 від 12.08.2015 №323 в частині проведено службове розслідування, висновки якого викладено вище та свідчать про порушення ОСОБА_2 службової дисципліни та зловживання алкогольними напоями, що, зокрема, вказано Позивачкою в розмові зі старшим  лейтенантом ОСОБА_4 , що не спростовано в апеляційній скарзі.
За результатами проведеного службового розслідування старшого сержанта ОСОБА_2 у зв`язку з відсутністю з 12.08.2015 на військовій службі, порушення вимог статтей 11, 12, 14, 16, 127, 128 статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України та статтей 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України  знято з усіх видів забезпечення, призупинено виплату грошового забезпечення, позбавлено грошової премії та винагороди за серпень 2015 року в повному обсязі. 
У зв`язку з самовільним залишенням військової частини, відсутністю на службі з 12.08.2015 старшого сержанта ОСОБА_2 виведено в розпорядження командира Військової частини – польова пошта НОМЕР_4 .
Суд першої інстанції правомірно відхилив, надану Позивачкою довідку № 553 Комунального закладу “Черкаська обласна психіатрична лікарня” за вих. № 2975/02  від 21.07.2015, відповідно до якої ОСОБА_2 знаходився на стаціонарному лікуванні в КЗ “Черкаська обласна психіатрична лікарня” Черкаської обласної ради м. Сміла у період з 30.05.2015 по 21.07.2015, з 22.07.2015 по 12.09.2015, оскільки зазначена дата видачі довідки (21.07.2015) є значно ранішою, ніж зазначений у ній період, протягом якого ОСОБА_2 перебував на лікуванні (22.07.2015 по 12.09.2015), що викликає обґрунтовані сумніви щодо достовірності вказаного доказу.
Крім того, Комунальним некомерційним підприємством “Черкаська обласна психіатрична лікарня Черкаської обласної ради” листом від 24.09.2020 № 1141/01-8 надано пояснення на вимогу суду першої інстанції, за якими згідно архівних даних довідка закладу 553 з зазначенням одного періоду перебування ОСОБА_2 з 30.05.2015 по 21.07.2015 є вірною. 
Натомість, Довідка № 553 з зазначенням двох періодів перебування з 30.05.2015 по 21.07.2015 та з 22.07.2015 по 12.09.2015 є помилковою, а пояснення щодо розбіжностей в довідках отримати неможливо, позаяк завідувач відділення ОСОБА_5 28.03.2016 звільнений.
Стосовно довідки Тальнівської центральної районної лікарні від 14.09.2015, згідно з якою ОСОБА_2 був на прийомі в сімейного лікаря 13.09.2015 і активно оглядався 14.09.2015 на дому, то суд першої інстанції вірно вказав, що відповідно до висновку судово-медичного експерта Уманського міжрайонного відділення комунальної установи “Черкаське обласне бюро судово-медичної експертизи” № 341 від 30.09.2015 труп громадянина ОСОБА_2 виявлено вдома 14.09.2015 о 08 год. 20 хв., що очевидно унеможливлює активний огляд останнього протягом дня його смерті.
Також правомірно відхилені судом першої інстанції листи судово-медичного експерта Уманського міжрайонного відділення комунальної установи “Черкаське обласне бюро судово-медичної експертизи” від 15.08.2016 № 05-7-10/578, від 09.03.2017 № 05-7-10/131, оскільки висновки зазначені в них фактично підміняють собою експертні висновки щодо причин смерті ОСОБА_2 і походження виявленого в крові останнього етилового спирту та вплив цього спирту на причини смерті.
Крім того, у вказаних листах не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду.
В частині доводів Позивачки, викладених в апеляційній скарзі, щодо неповного з`ясування обставин справи з огляду на непроведення судом першої інстанції допиту сімейного лікаря, який оглядав ОСОБА_2 13.09.2015 та 14.09.2015 та невстановленні причин приходу сімейного лікаря, колегія суддів зазначає, що наявних матеріалів справи достатньо для належного встановлення обставин справи.
При цьому, колегія суддів зауважує, що відповідно до приписів ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Разом з цим, згідно з вимогами ст. 73 - 76 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (допустимість доказів). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що пояснення сімейного лікаря в межах спірних правовідносин не можуть бути належним спростуванням відомостей, зазначених у висновку судово-медичного експерта Уманського міжрайонного відділення комунальної установи “Черкаське обласне бюро судово-медичної експертизи” № 341 від 30.09.2015, а відтак зазначені вище твердження Позивачки в апеляційній скарзі відхиляються колегією суддів.
З аналогічних підстав колегія суддів не приймає й доводи апеляційної скарги, що розбіжності в датах перебування ОСОБА_2 з 22.07.2015 по 12.09.2015 на лікуванні в           КЗ «Черкаській обласній психіатричній лікарні» можуть бути спростовані лише показаннями свідків, адже такі розбіжності можуть бути усунуті лише шляхом надання належно складених та засвідчених довідок лікувального закладу.
Критично оцінюються колегією суддів посилання на те, що етиловий спирт, що був виявлений в крові ОСОБА_2 на момент смерті міг мати медикаментозне походження, позаяк вищевказаним висновком судово-медичного експерта № 341 від 30.09.2015 встановлено, що в крові ОСОБА_2 виявлено 1,53 проміле етилового спирту, що на момент смерті могло відповідати середньому алкогольному сп`янінню, а не легкому стану сп`яніння чи такому, що має незначний вплив.
Крім того, такі доводи Позивачки ґрунтуються на припущеннях та спростовуються матеріалами справи. 
Колегія суддів враховує, що апеляційна скарга Позивачки не містить обгрунтованого спростування фактів неодноразового порушення службової дисципліни ОСОБА_2 .
Відтак, колегія суддів дослідивши матеріали справи, вважає непереконливими твердження Позивачки, що причина смерті ОСОБА_2 не пов`язана з фактом вживання алкоголю, позаяк матеріали справи та встановлені судом першої та апеляційної інстанцій обставини свідчать про зворотнє.
Згідно з частиною першою статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до приписів ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача, який виконав такий обов`язок, належно обгрунтувавши правомірність своїх дій та рішення в межах спірних правовідносин. 
Колегія суддів вказує, що апеляційна скарга не містить інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені у позовній заяві, з урахуванням яких, суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи. Належних обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга Позивача не містить.
В контексті викладеного, колегія суддів погоджується з висновками Черкаського окружного адміністративного суду за наслідками розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до Міністерства оборони України.
Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                              
Розглянувши доводи ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 272, 308, 315, 316, 321, 322, 325,      328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя:                                                                     В.П. Мельничук

                     Судді:                                                                      І.О. Лічевецький 

                                                                                                                  О.М. Оксененко

Повний текст складено 21.05.2021 року.