ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

07 квітня 2021 року 	м.Дніпро	справа № 280/3992/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді  Баранник Н.П.,
суддів:  Малиш Н.І., Щербака А.А.,     
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року у справі № 280/3992/20 (суддя Лазаренко М.С., повний текст судового рішення складено 19.10.2020р.) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Мелітопольський завод автотракторних запчастин» про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:
           ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі - відповідач) від 30 квітня 2020 року №1788-5605-0832 на суму 735 649,99 грн.
          В обґрунтування позовних вимог зазначав, що з моменту укладення Договору суборенди і до теперішнього часу третя особа своєчасно у повному обсязі здійснює оплату за користування земельною ділянкою. 20.08.2005р. за третьою особою було зареєстровано право власності на об`єкти нерухомості (майновий комплекс), розташовані на земельній ділянці, яка являється предметом Договору оренди земельної ділянки. Виходячи із змісту ст. 7 Закону України «Про оренду землі» від 6 жовтня 1998 року №161-XIV, підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14, підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1, пункту 269.2 статті 269, підпунктів 270.1.1, 270.1.2 пункту 270.1 статті 270, пункту 287.7 статті 287 Податкового кодексу України, до особи, яка набула право власності на будівлю, що розташована на орендованій земельній ділянці переходить право користування земельною ділянкою, на якій розміщена будівля, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Таким чином, що відповідач неправомірно здійснив визначення податкового зобов`язання позивачу з орендної плати з фізичних осіб на 2020 рік.
          Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року адміністративний позов задоволено.
          Із рішенням суду не погодився відповідач та подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
          В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що у позивача наявне право передачі орендованої земельної ділянки у суборенду, однак наявний і обов`язок, визначений податковим законодавством, щодо сплати земельного податку у формі орендної плати, без делегування такого фактичному користувачу земельної ділянки, у разі передачі її в суборенду.

          Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2021 року замінено відповідача у справі № 280/3992/20 – Головне управління ДПС у Запорізькій області (код ЄДРПОУ 43143945) на його правонаступника – Головне управління ДПС у Запорізькій області (код ЄДРПОУ 44118663).
          Від позивача та третьої особи надійшли відзиви на апеляційну скаргу відповідача, відповідно до яких просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.
          Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
          З матеріалів справи встановлено, що 10 листопада 2003 року між Мелітопольською районною державною адміністрацією Запорізької області та позивачем було укладено Договір оренди земельної ділянки площею 8.9 га на термін 25 років.
           09.03.2005 року Мелітопольська районна державна адміністрація своїм Рішенням № 210 надала позивачеві згоду на передачу земельної ділянки в суборенду третій особі.            16.03.2005 року між позивачем та третьою особою було укладено Договір суборенди земельної ділянки. Відповідно до п. 3.1. Договору суборенди, орендна плата вноситься Суборендарем на розрахунковий рахунок Семенівської сільської ради.
           20.08.2005р. за третьою особою було зареєстровано право власності на об`єкти нерухомості (майновий комплекс), розташовані на земельній ділянці, яка являється предметом Договору оренди земельної ділянки.
          Мелітопольська районна державна адміністрація Запорізької області листом від 09.01.2019р. надала до Головного управління ДФС у Запорізькій області перелік діючих станом на 01.01.2019р. договорів оренди землі, які укладені Мелітопольською райдержадміністрацією, в тому числі щодо Договору оренди земельної ділянки площею 8.9 га, укладеного 10 листопада 2003 року між Мелітопольською районною державною адміністрацією Запорізької області та позивачем.
          Результатом опрацювання цієї інформації стало винесення Головним управлінням ДПС у Запорізькій області податкового повідомлення-рішення про визначення суми податкового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб на 2020 рік від 30.04.2020р.                  № 1788-5605-0832 на суму 735 649,99 грн.
          Правомірність податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області і є предметом спору у даній справі.
          Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що орендна плата за користування земельною ділянкою площею 8.9 га на підставі Договору суборенди земельної ділянки від 16.03.2005р. та у зв`язку із переходом права власності на розташовані на цій земельній ділянці об`єкти нерухомості, правомірно сплачується фактичним користувачем цієї земельної ділянки - третьою особою (Товариство з обмеженою відповідальністю “Мелітопольський завод автотракторних запчастин” (код ЄДРПОУ 30641508). Відповідно, нарахування позивачеві орендної плати відповідачем являється протиправним.
          Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
          Підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) встановлено, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
          Відповідно до підпунктів 269.1.1 і 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.
          Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.
          У частинах першій та другій статті 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
          Статтями 125 і 126 цього Кодексу встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
          За частиною третьою статті 7 Закону України «Про оренду землі» від 6 жовтня 1998 року №161-XIV до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку.
          Зазначені норми права дають можливість визначити, хто саме є платником земельного податку, що є об`єктом оподаткування, з якого моменту виникає (набувається, переходить) обов`язок сплати цього податку, подію (явище), з якою припиняється його сплата, умови та підстави сплати цього платежу у разі вчинення правочинів із земельною ділянкою чи будівлею (її частиною), які на ній розташовані.
          У розумінні положень підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14, підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1, пункту 269.2 статті 269, підпунктів 270.1.1, 270.1.2 пункту 270.1 статті 270, пункту 287.7 статті 287 Податкового кодексу України платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.
          Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що якщо певна фізична чи юридична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
          Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України та Верховним Судом у Постановах від 8 червня 2016 року (справа №21-804а16), від 12 вересня 2017 року (справа №21-3078а16), від 31 січня 2018 року (справа №825/308/17), від 19 червня 2018 року (справа №822/2696/17), від 02 липня 2019 року (справа № 819/1365/17) від 17 грудня 2019 року (справа № 804/4739/16), від 27 січня 2020 року (справа № 804/886/18).
          Також 25 лютого 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в рамках справи № 520/8446/18 підтвердив вже усталену правову позицію стосовно переходу обов`язку зі сплати податку за земельну ділянку та/або орендної плати за землю у разі переходу права власності на нерухомість, на якій вона розташована.
          У зазначеній справі Верховний Суд дійшов висновків, що якщо певна фізична чи юридична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Відповідно, з моменту набуття права власності на об`єкт нерухомого майна, обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку, на якій розміщений такий об`єкт, покладається на особу, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду.
          Отже, за таких обставин суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що орендна плата за користування земельною ділянкою площею 8.9 га на підставі Договору суборенди земельної ділянки від 16.03.2005р., та у зв`язку із переходом права власності на розташовані на цій земельній ділянці об`єкти нерухомості, правомірно сплачується фактичним користувачем цієї земельної ділянки - третьою особою Товариством з обмеженою відповідальністю «Мелітопольський завод автотракторних запчастин» (код ЄДРПОУ 30641508).
          Відповідно, нарахування позивачеві орендної плати відповідачем являється протиправним.
          Частиною 1 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
          В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).
          З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відповідача, оскільки останнім, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність його прийняття.
          Доводи, наведені в апеляційній скарзі відповідача, не спростовують правильних  висновків суду першої інстанції, а тому оскаржене рішення суду у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
          Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
          Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області - залишити без задоволення.

          Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року                 у справі № 280/3992/20 - залишити без змін.

          Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках та в строки, визначені статтями 328,329 КАС України.

Головуючий - суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак