Ухвала
 
19 травня 2021 року
м. Київ
 
справа № 2-3804/09
провадження № 61-15001св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Зайцева А. Ю., Коротуна В. М.,
 
учасники справи:
позивач - Відкрите акціонерне товариство «ВТБ Банк»,
відповідач: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_2 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 жовтня 2009 року у складі судді Кальчук А. П. та постанову Черкаського апеляційного суду від 30 липня 2020 року у складі колегії суддів:Новікова О. М., Вінніченка Б. Б., Бондаренка С. І.
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У квітні 2009 року Відкрите акціонерне товариство «ВТБ Банк» (далі - ВАТ «ВТБ Банк») в особі Черкаської філії звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Позовна заява обґрунтована тим, що відповідно до кредитного договору 
від 31 липня 2008 року № 41-08.01 ВАТ «ВТБ Банк» в особі Черкаської філії надано ОСОБА_1 кредит в сумі 25 000,00 грн із строком кредитування 
до 30 липня 2010 року та із щомісячною сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30 % річних.
 
31 липня 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки, 
на підставі якого останній зобов`язався солідарно відповідати перед банком 
за належне виконання ОСОБА_1 своїх обов`язків за договором кредиту.
 
Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, перерахувавши ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 25 000,00 грн на підставі її заяви.
 
Позичальниця не виконувала зобов`язання щодо належної сплати платежів 
за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 08 квітня 2009 року виникла заборгованість за кредитом в сумі 21 792,08 грн, заборгованість за відсотками
 в сумі 2 291,94 грн, а всього 24 084,02 грн.
 
У зв`язку з вищевикладеним банк просив суд розірвати кредитний договір 
від 31 липня 2008 року №41-08, стягнути із відповідачів солідарно на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 24 084,02 грн та судові витрати.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 жовтня 2009 року, залишеним без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 30 липня 2020 року, позов задоволено.
 
Розірвано кредитний договір від 31 липня 2008 року № 41-08.01, стягнуто 
з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в солідарному порядку суму заборгованості 
за кредитним договором - 24 084,02 грн, вирішено питання судових витрат.
 
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що позичальник належним чином не виконував передбачених кредитним договором зобов`язань із погашення кредитної заборгованості 
за укладеним договором, у зв`язку із чим виникла заборгованість, яка підлягає солідарному стягненню з позичальника та поручителя. 
 
Узагальнені доводи касаційної скарги
 
У жовтні 2020 року ОСОБА_2 подав касаційну скаргу до Верховного Суду, 
у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі 
№ 727/1561/16-ц відповідно до якого учасниками цивільних відносин є фізичні та юридичні особи, судом першої інстанції позов прийнято від Черкаської філії банку, яка не є належним позивачем, оскільки не є юридичною особою, а також висновку, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду 
від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року 
у справі № 308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, 
від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, від 12 грудня 2018 року 
у справі № 372/51/16-ц та не залучив правонаступника Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.
 
Також, посилається на пункти 5, 8 частини першої статті 411 ЦПК України - справу розглянуто за його відсутності, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання; суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.
 
Крім цього, посилається на пункти 1, 4 частини третьої статті 411 ЦПК України - суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; суд встановив обставини, що мають юридичне значення, на підставі недопустимих доказів.
 
Доводи інших учасників справи
 
Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу 
до касаційного суду не направили. 
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 08 грудня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі № 2-3804/09, витребувано її з Соснівського районного суду м. Черкаси.
 
Ухвалою Верховного Суду від 09 березня 2021 року зупинено виконання рішення суду першої інстанції до закінчення касаційного розгляду справи.

2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Мотиви і доводи, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Предметом спору у справі є стягнення з відповідачів на користь позивача суму заборгованості у розмірі 24 084,02 грн та розірвання кредитного договору.
 
Отже, справа № 2-3804/09 не є справою з ціною позову, що перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.                  Справа № 2-3804/09 є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
 
Касаційна скарга не містить посилання на винятки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі могло бути визнане таким, що підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд наявність таких винятків не встановив, заявник їх наявність не навів.
 
Спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним із помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).
 
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 761/10509/17 (провадження № 14-53цс19), сформулюваний правовий висновок, згідно з яким, якщо касаційна скарга прийнята до провадження суду касаційної інстанції помилково, касаційне провадження у справі належить закрити. Наведена правова позиція підлягає застосуванню судом до процесуальних правовідносин, що виникли під час розгляду цієї касаційної скарги.
 
Зважаючи на наведене та ураховуючи, що Верховним Судом було відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, касаційне провадження необхідно закрити.
 
Верховний Суд наголошує на тому, що під час вирішення питання про закриття касаційного провадження у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження, відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.
 
Додатково Верховний Суд роз`яснює заявнику, що відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», він має право на подання заяви про повернення сплаченого судового збору.
 
Оскільки ухвалою Верховного Суду від 09 березня 2021 року зупинене виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 жовтня 2009 року до закінчення касаційного провадження, то виконання зазначеного судового рішення на підставі статті 436 ЦПК України підлягає поновленню.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 260, 389, 436 ЦПК України, Верховний Суд
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційне провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_2 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 жовтня 2009 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 30 липня 2020 року у справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості за кредитним договором, закрити.
 
Поновити виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 жовтня 2009 року.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                                М. Є. Червинська
 
Судді                                                                                                             С. Ю. Бурлаков
 
В. С. Жданова
 
А. Ю. Зайцев
 
В. М. Коротун