ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
01010,  м. Київ,  вул. Московська, 8, корп. 30. тел/факс 254-21-99, e-mail: inbox@6apladm.ki.court.gov.ua
Головуючий суддя у першій інстанції: Григорович П.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 червня 2021 року                                                                                     Справа № 640/27257/20

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
Головуючого судді                      Епель О.В., 
суддів:                                             Губської Л.В., Карпушової О.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 лютого 2021 року у справі 
за позовом           Головного управління Національної поліції в Київській області
до                     Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),
треті особи на стороні відповідача, 
які не заявляють самостійні вимоги 
на предмет спору:            ОСОБА_1 , 
головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Єжов Максим Валерійович          
про                     визнання незаконною та скасування постанови,
                              зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
          Історія справи.
Головне управління Національної поліції в Київській області (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - відповідач) про:
1) визнати незаконною та скасувати постанову ВП № 53990924 від 27.07.2020 про накладення штрафу, якою державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Єжовим М.В.   накладено на Ірпінський ВП ГУНП в Київській області штраф на користь держави у розмірі 5 100,00 грн.;
2) зобов`язати Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції винести постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним його виконанням.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 лютого 2021 року в задоволенні позову відмовлено повністю.
Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем упродовж трьох років не було виконано рішення суду, щодо виконання якого відкрито виконавче провадження № 53990924 і що протягом цього часу він не звертався до суду щодо зміни порядку та способу виконання відповідного судового рішення або щодо заміни боржника у виконавчому провадженні.
Разом з тим, суд зазначив, що станом на час вирішення цього спору по суті заявлених позовних вимог, постановою державного виконавця від 14.08.2020, у зв`язку з відсутністю інформації про виконання рішення суду від боржника, виконавче провадження закінчено. До органів досудового розслідування надіслане повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що Ірпінський ВП не є належним боржником у виконавчому провадженні № 53990924, а також не є самостійною юридичною особою, а є лише підрозділом ГУ НП в Київській області, однак стягувач ОСОБА_1 не перебував у трудових відносинах з ГУ НП у Київській області.
При цьому, апелянт стверджує, що судове рішення не було виконано боржником з поважних причин, що виключає правові підстави для застосування до нього штрафних санкцій.
З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати і ухвалити постанову про задоволення позову в повному обсязі.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.05.2021 було відкрито апеляційне провадження у даній справі, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.
У строк, установлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.05.2021 до участі в цій справі залучено третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору, а саме: ОСОБА_1 , головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Єжова Максима Валерійовича.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.
Обставини справи, установлені судом першої інстанції.
Як установлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 17.11.2016 №367/6717/16-а:
           1) визнано неправомірними дії Ірпінського ВП ГУ НП в Київській області по наданні ОСОБА_1 довідки про грошове забезпечення на роботах в третій зоні небезпечності (в зоні відчуження м. Прип`ять) за період з 27.04.1986 року по 30.04.1986 року за наказом №069 від 14.08.1986 року без урахування нарахування та виплати коштів за виплату посадових окладів та окладів за військовим або спеціальним званням у подвійному розмірі; виплату в зоні відчуження в період з 27.04.1986 року по 30.04.1986 року премії в розмірі 500 крб.; виплати коштів за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінення - в розмірі 500 крб.; виплати добових в розмірі 3,50 крб.; виплати за харчування 2,85 крб. на добу;
           2) зобов`язано Ірпінський ВП ГУ НП в Київській області на підставі проведеного розрахунку нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 недоплачену суму коштів - 1 052,00 крб.;
           3) зобов`язано Ірпінський ВП ГУ НП в Київській області видати ОСОБА_1 нову довідку про грошове забезпечення з урахуванням вищезазначених виплат для подачі до Управління ПФУ у м. Ірпінь Київської області для перерахування пенсії.
Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 09.03.2017 апеляційну скаргу Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області на постанову Ірпінського міського суду Київської області від 17 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - повернуто апелянту.
07.04.2017 Ірпінським міським судом Київської області для виконання вищевказаного судового рішення видано виконавчий лист.
22.05.2017 за вказаним виконавчим листом відповідачем було розпочато виконавче провадження № 53990924.
Постанова про відкриття виконавчого провадження боржником за виконавчим провадженням та/або позивачем не оскаржувалась та є чинною.
06.06.2017 державним виконавцем на адресу Ірпінського ВП ГУ НП в Київській області направлено вимогу щодо надання підтверджуючих даних стосовно виконання рішення суду.
13.06.2017 до відділу з Ірпінського ВП ГУ НП у Київській області надійшов лист, яким повідомлено, що Ірпінський відділ поліції не є самостійною юридичною особою, а відноситься і фінансується ГУ Національної поліції у Київській області.
Крім того, Ірпінським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Київській області на адресу Ірпінського міського Київської області подана до відома заява про роз`яснення судового рішення від 17.11.2016 щодо нарахування та виплати на користь ОСОБА_1 недоплачену суму коштів - 1052,00 крб. та видачу нової довідки про грошове забезпечення з урахуванням вищезазначених виплат до Управління пенсійного фонду для перерахування пенсії.
08.08.2017 до відділу надійшла ухвала Київського апеляційного адміністративного суду по справі № 367/6717/16-а від 05.07.2017, якою апеляційну скаргу Ірпінського відділу поліції ГУ НП в Київській області залишено без задоволення, а постанову Ірпінського міського суду Київської області від 17 листопада 2016 року залишено без змін.
У подальшому до ВДВС також надійшла ухвала Ірпінського міського суду Київської області від 17.08.2018 №367/6717/16-а, якою відмовлено в задоволені заяви Ірпінського ВП ГУ НП в Київській області про роз`яснення судового рішення.
23.10.2017 до відділу надійшов лист Ірпінського ВП ГУ НП у Київській області, відповідно до якого боржник просить замінити сторону боржника на Головне управління Національної поліції в Київській області.
17.11.2017 державним виконавцем, відповідно до ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», на адресу Ірпінського міського суду Київської області направлено заяву про заміну сторони виконавчого провадження.
05.09.2020 державним виконавцем на адресу Ірпінського ВП ГУ НП в Київській області направлено вимогу щодо підтверджуючих даних стосовно виконання рішення суду.   
Отримання цієї вимоги позивачем не заперечується.
27.07.2020 Головним державним виконавцем Єжовим М.В. винесено постанову про накладення штрафу ВП №53990924, якою на Ірпінський ВП ГУ НП в Київській області накладено штраф в сумі 5100 грн. за невиконання судового рішення.
Позивач, вважаючи таку постанову державного виконавця протиправною, а свої права порушеними, звернувся до суду з цим позовом.
Нормативно-правове обґрунтування.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон №  1404-VIII).
Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У частині першій статті 1 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Відповідно до частин першої та другої статті 63 Закону № 1404-VIII, зокрема, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів та попередження про кримінальну відповідальність.
Частиною першою статті 75 Закону № 1404-VIII установлено, що в разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
Висновки суду апеляційної інстанції.
Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що законодавством на державного виконавця покладено зобов`язання забезпечувати повне та своєчасне виконання боржником своїх обов`язків у межах виконавчого провадження та вживати відповідні заходи реагування, зокрема, у вигляді накладення штрафу в разі їх невиконання.
Разом з тим, застосування до боржника таких штрафних санкцій можливе за відсутності поважних причин, які фактично унеможливили своєчасне та повне виконання ним своїх обов`язків.
При цьому, такі причини повинні своєчасно повідомлятися боржником державному виконавцю і підлягають доведенню перед судом, оскільки входять до предмета доказування у справах цієї категорії.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що боржником - Ірпінським ВП ГУ НП в Київській області не було виконано рішення Ірпінського міського суду Київської області по справі № 367/6717/16-а у встановлені державним виконавцем строки та не надано доказів наявності поважних причин невиконання такого судового рішення.
Доводи апелянта про те, що Ірпінський ВП не є самостійною юридичною особою, а з ГУ НП в Київській області стягувач не перебував у правовідносинах, а також твердження про те, що у виконавчому листі зазначено код ЄДРПОУ іншої особи - Ірпінського міського відділу (з обслуговування міст Ірпінь та Буча) ГУМВС України в Київській області, судом відхиляються, адже з дати відкриття виконавчого провадження і впродовж майже трьох років ані позивач, ані боржник у виконавчому провадженні не звертались до Ірпінського міського суду з приводу виправлення описки/помилки у виконавчому листі та/або щодо заміни боржника у виконавчому провадженні.
Крім того, як вбачається з матеріалів цієї справи та не спростовано апелянтом, ним не оскаржувалися дії/бездіяльність чи рішення державного виконавця, вчинені у рамках виконавчого провадження № 53990924.
Також, апеляційний суд приймає до уваги й те, що боржник та/або апелянт не зверталися до суду із заявою про заміну порядку і способу виконання судового рішення у справі № 367/6717/16-а.
Тобто, судове рішення у вказаній справі не виконується боржником з 2017 року, при цьому, боржник або ГУ НП в Київській області, вважаючи, що Ірпінський ВП є неналежним боржником і що відповідне судове рішення неможливо виконати, не вживало заходів для внесення відповідних виправлено чи змін до виконавчого листа.
Разом з тим, судова колегія відзначає, що предметом судового розгляду в цій справі є безпосередньо постанова про накладення на боржника штрафу за невиконання рішення суду у справі № 367/6717/16-а, а не будь- які інші рішення чи дії (бездіяльність) державного виконавця, вчинені під час виконавчого провадження № 53990924.
Водночас, відповідно до частини п`ятої статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.
Отже, станом на дату винесення відповідачем спірної постанови про накладення штрафу - 27.07.2020 боржником або позивачем не було повідомлено державному виконавцю поважних причин невиконання ним судового рішення.
Втім, відповідно до частини першої статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.
Європейський суд з прав людини у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.
У такому контексті відсутність у стягувача можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.
Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.
Варто також зауважити, що у справах «Шмалько проти України», «Іммобільяре Саффі проти Італії» ЄСПЛ констатував, що невиконання судового рішення не може бути виправданим внаслідок недоліків законодавства, які унеможливлюють його виконання. Державні органи не можуть посилатися і на відсутність коштів як на підставу невиконання зобов`язань (до прикладу справа «Сук проти України»).
Отже, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.
Аналізуючи всі доводи апелянта, судова колегія також враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.          .          
Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Національної поліції в Київській області підлягає залишенню без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 лютого 2021 року - без змін.
Розподіл судових витрат.
З огляду на результат розгляду цієї справи, судові витрати, які були понесені позивачем, відповідно до ст.  139 КАС України, відшкодуванню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 139, 242-244, 250, 287, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 лютого 2021 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.
Судове рішення виготовлено 01.06.2021.

Головуючий суддя                                                  О.В. Епель

Судді:                                                                      Л.В. Губська

                                                                                                        О.В. Карпушова