П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/17381/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Нагірняк Микола Федорович   
Суддя-доповідач -  Сторчак В. Ю.   
01 квітня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сторчака В. Ю. 
суддів:  Іваненко Т.В.  Граб Л.С. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Григоренко В.В., 
представника позивача - Горопашина С.С. 

розглянувши  у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці, соціальної та сімейної політики Житомирської обласної державної адміністрації, треті особи - Управління праці та соціального захисту Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області, ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту праці, соціальної та сімейної політики Житомирської обласної державної адміністрації, треті особи - Управління праці та соціального захисту Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області, ОСОБА_2 з наступними позовними вимогами:
- визнати протиправними дії Департаменту праці, соціальної та сімейної політики Житомирської обласної державної адміністрації, які полягають у відмові перерахувати Управлінню праці та соціального захисту Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області грошові кошти з метою виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за втрачене нерухоме майно на радіоактивно забрудненій території, в рамках бюджетної програми КПКВК 2501200 "Соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";
- Зобов"язати Департамент праці, соціальної та сімейної політики Житомирської обласної державної адміністрації в рамках бюджетної програми КПКВК 2501200 "Соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" перерахувати Управлінню праці та соціального захисту Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області грошові кошти в сумі 210576,97 грн., з яких 163229,24 грн. для виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за втрачене нерухоме майно на радіоактивно забрудненій території.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати  та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги з підстав, викладених у скарзі. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Представник позивача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав просив їх задовольнити.
Представники відповідача та третіх осіб в судове засідання не з"явились, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи, у відповідності до вимог ст. 313 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги за наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 в порядку спадкоємства має право на виплату грошової компенсації за втрачене домоволодіння АДРЕСА_1 та перебуває в черзі №2 в Управлінні праці та соціального захисту Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області на її отримання.
Вказане право сторонами не оспорюється і не є предметом судового розгляду в даній адміністративній справі.
В даній справі, суть спору між сторонами зведена виключно щодо правомірності дій Відповідача, які полягають у неперерахуванні Управлінню праці та соціального захисту Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області відповідних грошових коштів з метою виплати йому зазначеної грошової компенсації за втрачене домоволодіння.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції зауважив про наявність у позивача суб`єктивного матеріального права на отримання спірної грошової компенсації виключно у відносинах з Управлінням праці та соціального захисту Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області, а не з Департаментом праці, соціальної та сімейної політики Житомирської обласної державної адміністрації. 
На переконання суду першої інстанції, звертаючись до суду з даним позовом, позивач фактично втручається у взаємовідносини, що виникли між розпорядниками бюджетних коштів відповідних рівнів за відповідними бюджетними програмами і безпідставно перебирає на себе повноваження представника Управлінням праці та соціального захисту Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області у питанні щодо належного здійснення відповідних видатків бюджетних призначень.
Таким чином, на думку суду, позовні вимоги позивача не узгоджуються із вимогами чинного законодавства, а тому задоволенню не підлягають.
Колегія суддів, за результатом апеляційного розгляду справи, погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно з частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначаються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХІІ (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 796-ХІІ).
Статтею 1 Закону № 796-ХІІ передбачено, що державна політика в галузі соціального захисту потерпілих від Чорнобильської катастрофи базується, в тому числі, на принципах соціального захисту людей, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Відповідно до частин 6, 8 статті 4 Закону № 796-ХІІ громадяни, які відселяються або самостійно переселяються, користуються компенсаціями, передбаченими цим Законом. Порядок відселення та самостійного переселення визначається Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 3 частини першої статті 13 Закону № 796-ХІІ закріплено, що держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов`язується відшкодувати її за матеріальні втрати, що їх зазнали громадяни та їх сім`ї у зв`язку з Чорнобильською катастрофою, відповідно до цього Закону та інших актів законодавства України.
Статтею 35 Закону № 796-ХІІ передбачено, що компенсація громадянам за втрачене у зв`язку з евакуацією, відселенням або самостійним переселенням відповідно до ст.4 цього Закону включає грошову компенсацію у повному розмірі вартості жилих, дачних, садових будинків, гаражів, господарських будівель та споруд, яка здійснюється за цінами, встановленими на момент припинення права власності.
Пунктом 7 Положення «Про порядок виплати компенсації громадянам за втрачене нерухоме майно у разі відселення або самостійного переселення з радіоактивно забруднених територій», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 липня 1997 року № 755 передбачено, що грошова компенсація перераховується на особистий рахунок переселенця (спадкоємця) у порядку черги, встановленої місцевими органами виконавчої влади.
Постановою Кабінету Міністрів України від 18 листопада 2009 року № 1243 затверджено Порядок виплати компенсації громадянам за втрачене нерухоме майно у разі відселення або самостійного переселення з радіоактивно забрудненої території. Дана постанова набрала чинності 28 листопада 2009 року.
Відповідно до абзацу 2 пункту 1 Порядку виплати компенсації громадянам за втрачене нерухоме майно у разі відселення або самостійного переселення з радіоактивно забрудненої території, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 листопада 2009 року № 1243, дія цього Порядку поширюється на громадян, які не отримали зазначену компенсацію на дату набрання чинності постановою, якою затверджено цей Порядок, в тому числі тих громадян, які перебувають на черзі на отримання компенсації.
Відповідно до вимог пункту 10 Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов`язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 вересня 2005 р., № 936 (надалі - Порядок № 936), виплата компенсацій громадянам за нерухоме майно, що втрачене у разі відселення або самостійного переселення з території зон радіоактивного забруднення, та перерахунок компенсацій, виплачених громадянам у період 1992 - 1996 років, провадиться за попереднім місцем їх проживання уповноваженими органами у порядку черговості за списками, затвердженими відповідними органами місцевої виконавчої влади, на підставі Положення про порядок виплати компенсацій громадянам за втрачене нерухоме майно у разі відселення або самостійного переселення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 липня 1997 р. № 755, за умови надходження коштів на зазначені цілі.
Цей Порядок визначає механізм використання, обліку, звітності і контролю за використанням коштів державного бюджету для виконання програм, пов`язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, головним розпорядником яких є Мінсоцполітики (пункт 1 Порядку № 936).
Як зазначено в пункті 2 Порядку № 936, розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня за програмами є структурні підрозділи з питань соціального захисту населення обласних і Київської міської держадміністрацій, структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (крім м. Києва) рад, Фонд соціального захисту інвалідів.
Таким чином, законодавець в даному Порядку № 936 окреслив коло суб`єктів взаємовідносин щодо використання, обліку, звітності і контролю за використанням коштів державного бюджету для виконання програм, пов`язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Такі видатки здійснюються в межах бюджетних призначень, передбачених головному розпоряднику бюджетних коштів у законі про Державний бюджет України на відповідний рік, а контроль за цільовим використанням бюджетних коштів здійснюється Мінсоцполітики, Держаудитслужбою, обласними та Київською міською держадміністраціями в межах їх компетенції (пункт 16 Порядку № 936).
При цьому, жодна правова норма цього Порядку № 936 до кола суб`єктів таких взаємовідносин не включає осіб, що мають право на виплату компенсацій, допомоги певних видів та надання пільг, передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в тому числі позивача та не наділяє його певними правами та обов`язками.
Верховний Суд України, у постанові від 23.05.2017 року по справі № 800/541/16 звернув увагу, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Звернення до суду є способом захисту порушених прав, свобод або законних інтересів позивача. Тому особа повинна довести, а суд - встановити, що їй належать права, свободи або законні інтереси, за захистом яких вона звернулася до суду. Права, свободи та законні інтереси, які належать конкретній особі (особам), є предметом судового захисту.
При цьому, об`єктом судового захисту в адміністративному судочинстві є не будь-який законний інтерес, а порушений суб`єктом владних повноважень.
З аналізу вищезазначених норм слідує, що під час розгляду справи позивач повинен довести, а суд встановити факти або обставини, які б свідчили про порушення індивідуально виражених прав чи інтересів позивача з боку відповідача, внаслідок вчинення його бездіяльності та прийняття рішення.
Як вбачається з матеріалів даної справи, предметом розгляду є правомірність взаємовідносин між Департаментом праці, соціальної та сімейної політики Житомирської обласної державної адміністрації та Управлінням праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області щодо належного виконання вимог Порядку № 936, які водночас повинні обґрунтовуватись наявністю порушеного права чи охоронюваного законом інтересу позивача.
Судом встановлено, що Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області не зверталось до суду щодо порушення його прав Департаментом праці, соціальної та сімейної політики Житомирської обласної державної адміністрації, зумовлених належним виконання вимог Порядку № 936, а тому бездіяльність Департаменту праці, соціальної та сімейної політики Житомирської обласної державної адміністрації чи протиправність його дій відносно Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області знаходяться поза межами даного спору, відповідні доводи на користь протиправності  бездіяльності Департаменту праці, соціальної та сімейної політики Житомирської обласної державної адміністрації відповідно до вимог ст.9 КАС України не розглядає.
Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції щодо безспірної наявність у позивача суб`єктивного матеріального права на отримання спірної грошової компенсації виключно у відносинах з Управлінням праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області, а не з Департаментом праці, соціальної та сімейної політики Житомирської обласної державної адміністрації.
В даному випадку, звертаючись до суду з адміністративним позовом,  у позивача відсутні жодні права щодо здійснення певного впливу (контролю) на взаємовідносини між Департаментом праці, соціальної та сімейної політики Житомирської обласної державної адміністрації та Управлінням праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області. 
Відповідно до статті 22 Бюджетного кодексу України головний розпорядник коштів здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень та оцінку ефективності бюджетних програм, забезпечуючи ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів, організацію та координацію роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів у бюджетному процесі.
Отже, враховуючи встановлені у справі обставини, надавши правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 відсутні.
В свою чергу, суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Зазначеним вимогам закону рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2020 року відповідає.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Апеляційний суд вважає, що Житомирський окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі  05 квітня 2021 року.

Головуючий	 	 	Сторчак В. Ю.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Іваненко Т.В.    Граб Л.С.