П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
1 червня  2021 року                                                                           місто  Київ
                                                                                                       справа № 755/18147/19
                                                                                    провадження №22-ц/824/6532/2021                                                                                                                  
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів -  Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., 
 
сторони: 
позивач - Акціонерне товариство Комерційний  банк «ПриватБанк»
відповідач - ОСОБА_1 
 
розглянувши у  порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Буцко Ольгою Володимирівною, 
на рішення  Дніпровського районного суду м.Києва  від 2 січня 2020 року, ухвалене  у складі судді Яровенко Н.О.,
у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний  банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
 
В С Т А Н О В И В:
 
У листопаді 2019 року позивач АТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1   про стягнення заборгованості.
Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 звернулася  до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 17 лютого 2016  року, згідно якої отримала кредит у розмірі 10000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Відповідачка  підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.
АТ КБ «Приватбанк»  свої зобов`язання за договором  виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.
Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору
В порушення своїх зобов`язань відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 15 липня 2019 року складає 49369 грн.06 коп., з яких заборгованість за тілом кредиту - 30286 грн.05 коп.., 14702 грн.81 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1553 грн.10 коп. заборгованість за нарахованими відсотками,  а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 2327 грн.10 коп. - штраф ( процентна складова).
Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив   стягнути заборгованість з відповідача. 
Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 2 січня 2020 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ  КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 17 лютого 2016 року станом на 15 липня 2019 року у розмірі 44988 грн.76 коп., яка складається із заборгованості за тілому кредиту в розмірі 30286 грн.05 коп., та простроченим тілом кредиту у розмірі 14702 грн.81 коп.
В решті вимог  відмовлено.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Не погоджуючись з  рішенням суду першої інстанції,  представник ОСОБА_1 адвокат Буцко О.В. подала апеляційну скаргу, в який просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. В апеляційній скарзі посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи.
Зокрема, посилається на те, що суд першої інстанції не перевірив наявність доказів в матеріалах справи, які дають змогу встановити факт отримання відповідачем коштів за договором № б/н від 17 лютого 2016 року. Як убачається з наданих стороною позивача письмових доказів, ні власний розрахунок заборгованості за кредитним договором, ні копія заяви позичальника, ні витяг з «Тарифів банку», ні витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг» не містять жодних відомостей про те, що відповідач отримала  кредит у розмірі 10000 грн.., а також відомостей про встановлений кредитний ліміт, тобто відомостей про ту максимальну суму, яку відповідач могла отримати в банку.
Позивачем не доведено, що між ним як банком та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, оскільки анкета-заява, умови, правила і тарифи на сайті не є формою кредитного договору. У заяві відповідача № б/н від 17 лютого 2016 року процентна ставка не зазначена, анкета-заява не містить відомостей про оформлення відповідачем кредитного договору у розмірі 10000 грн., а також на умовах, обумовлених у позові.
Судом першої інстанції безпідставно застосовано положення ст.1054 ЦК України до спірних правовідносин, оскільки між позивачем та відповідачем не укладались кредитні договори. Суд першої інстанції під час розгляду справи не дослідив доказ - заяву - анкету № б/н від 17 лютого 2016 року на предмет її правової природи, чим порушив норму процесуального права - ч.1 ст.213 ЦПК України.
Банк звернувся до суду з позовом  після спливу  строку позовної давності. Апелянт звертає увагу суду, що вона не була обізнана про існування цивільної справи, її не було повідомлено про розгляд справи, жодних документів вона від суду не отримувала.
У письмових поясненнях на апеляційну скаргу представник АТ КБ «Приватбанк»  Штронда А.М. , не погоджуючись з доводами апеляційної скарги,  просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 березня 2021 року  відкрито апеляційне провадження у справі.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 квітня  2021 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.
Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга  підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. 
Судом установлено, що 17 лютого 2016 року відповідачем була підписана  заява № б/н на отримання кредиту  у розмірі 10000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.
Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 17 лютого 2016 року загальна заборгованість  відповідача за невиконання умов договору станом на 15 липня 2019 року становить 49369 грн.06 коп., що складається із заборгованості за тілом кредиту у сумі 30286 грн.05 коп., заборгованість за простроченим тілом кредиту у сумі 14702 грн.81 коп., заборгованість за нарахованими відсотками в сумі 1553 грн.10 коп., фіксована частина штрафу у розмірі 500 грн., процентна складова штрафу у розмірі 2327 грн.10 коп.
У заяві позичальника процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів)  за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: httfs://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи та не містять підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги про стягнення заборгованості за нарахованими відсотками та штрафів задоволенню не підлягають, в той же час  вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту та простроченим тілом кредиту є обґрунтованими і підлягають задоволенню.
Проте, з такими висновками повністю погодитись не можна, виходячи з наступного
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України  за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти
В частинах 1 та 2  статті 207 ЦК України закріплено, що правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в  якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля. Перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому Друга сторона не може запропоновувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», пред`являючи вимоги про погашення заборгованості за договором, просив стягнути тіло кредиту, прострочене тіло кредиту, проценти за його користування та штрафи.
Як на підставу своїх позовних вимог про погашення заборгованості за договором, позивач посилався на витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», які не підписані  ОСОБА_1 .
При цьому , в матеріалах справи відсутні докази, що саме додані до позовної заяви тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також Умови та правила надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк» розуміла ОСОБА_1 , ознайомилися і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву.
Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою частиною кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливість використання банком додаткових заходів, які додатково збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана  останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Отже, сама по собі підписана анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, не може бути підставою для стягнення процентів за користування  кредитними коштами, штрафів  за невиконання кредитного договору, оскільки така анкета-заява не може розцінюватися як стандартна (типова) форма кредитного договору.
Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимоги  АТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення з ОСОБА_1 процентів за користування кредитними коштами та штрафів задоволенню не підлягають.
Разом з тим, не можна погодитись з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість та доведеність позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» в частині  стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту, в тому числі і за простроченим тілом кредиту,  в загальній  сумі  44988 грн.76 коп, враховуюче наступне.
Задовольняючи позовні вимоги  АТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд першої інстанції  не дослідив належним чином наданий позивачем розрахунок заборгованості.
Дослідивши наданий позивачем розрахунок заборгованості, слід зазначити наступне.
Відповідно до розрахунку заборгованості загальна сума фактично отриманих кредитних коштів, отримання яких відображено у графі «Витрати клієнтом кредитних коштів», за період   з 1 листопада 2017 року  по 15 липня 2019 року  складає 25418 грн.19 коп.
Відповідно до графи « сума погашення за наданим кредитом», що наведена у розрахунку, за вказаний період відповідачем було повернуто кредитних коштів на загальну суму 9247 грн.80 коп.
Таким чином, загальна сума неповернутого позичальником кредиту, відповідно до наданого позивачем розрахунку, становить 25418 грн.19 коп. - 9247 грн.80 коп. = 16170 грн.39 коп.
Сума  заборгованості по тілу кредиту, в тому числі простроченому тілу кредиту, позивачем збільшена за рахунок відсотків погашених за рахунок кредиту, розмір яких становить 28818 грн.37 коп.
Однак, даних про те, що між сторонами було досягнуто домовленість про те, що відсотки за користування кредитом будуть погашені банком та включені в тіло кредиту, матеріали справи не містять.
Таким чином, вбачається, що  фактично заявлена позивачем до стягнення сума кредитної заборгованості складається з тіла кредиту ( фактично отриманих кредитних коштів та неповернутих кредитних коштів) та нарахованих відсотків 44988 грн.76 коп. ( 16170 грн.39 коп. + 28818 грн.37 коп).
Однак, у позовній заяві позивачем не були заявлені позовні вимоги  про стягнення відсотків в сумі 28818 грн.47 коп.,  натомість зазначено, що сума заборгованості за нарахованими відсотками становить 1553 грн.10 коп.
Таким чином, керуючись принципом диспозитивності, визначеним ст.13 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що сума в розмірі 28818 грн.37 коп., зазначена відповідачем як така, що входить до тіла кредиту, стягненню з відповідача на користь позивача не підлягає, оскільки відповідно до розрахунку позивача є нарахованими відсотками за користування кредитом, про стягнення яких позовних вимог банком не заявлено.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового  судового рішення про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 16170 грн.39 коп..
Доводи апеляційної скарги в тій частині, що  банком не доведено факт укладення кредитного договору, а також не доведено факт видачі ОСОБА_1 коштів,  є безпідставними, оскільки відповідачка ОСОБА_1 фактично не заперечує укладення між нею і банком договору про надання банківських послуг, не заперечує отримання  та використання коштів.  Саме по собі посилання в апеляційній скарзі на  недоведеність позивачем факту укладення між банком та відповідачкою кредитного договору, без спростування  факту підписання відповідачем анкети-заяви, отримання коштів, її обов`язку щодо повернення фактично отриманих коштів, не може бути безумовною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог банку про повернення фактично отриманих та використаних коштів.
Крім того, колегія суддів вважає, що в даному випадку  відсутні підстави для  застосування позовної давності  в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, оскільки   початком перебігу строку позовної давності є звернення  позивача до суду - момент пред`явлення вимоги.
Оскільки рішення суду  в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягає скасуванню,  тому підлягає скасуванню і рішення в частині стягнення судового збору.
Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання    позовної заяви, пропорційно до задоволених позовних вимог, в сумі 629 грн.13 коп,  а з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1937 грн.81 коп.
Керуючись  ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376,  381-384, 390  ЦПК  України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Буцко Ольгою Володимирівною, задовольнити частково.
Рішення  Дніпровського районного суду м.Києва  від 2 січня 2020 року  в частині задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по тілу кредиту та стягнення судового збору скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту.
Стягнути з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного  товариства Комерційний банк «Приватбанк» (01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1Д, код ЄДРПОУ 14360570, рахунок № НОМЕР_2 , МФО № 305299) заборгованість за  тілом кредиту  в сумі 16170 грн.39 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного  товариства Комерційний банк «Приватбанк» (01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1Д, код ЄДРПОУ 14360570, рахунок № НОМЕР_2 , МФО № 305299)  витрати по сплаті судового збору за подання  позовної заяви в сумі 629 грн.13 коп.
Стягнути з Акціонерного  товариства Комерційний банк «Приватбанк» (01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1Д, код ЄДРПОУ 14360570, рахунок № НОМЕР_2 , МФО № 305299) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , НОМЕР_1 )  витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1937 грн.81 коп.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

 
Суддя-доповідач:                                                                О.І. Шкоріна 
 
Судді:                                                                                   Л.Д. Поливач
 
                                                                                              А.М. Стрижеус