П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

18 травня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 400/3448/20	
Головуючий в 1 інстанції: Устинов І. А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
доповідача – судді Косцової І.П.,
суддів – Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:
визнати протиправною бездіяльність Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради щодо не нарахування та невиплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2018 та 2019 роки у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком за кожен рік;
зобов`язати Департамент праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради нарахувати та виплатити йому щорічну разову грошову допомогу до 5 травня 2018 року як учаснику бойових дій у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, встановлених на 01 січня 2018 року та на 01 січня 2019 року,, з урахуванням раніше виплачених сум. 
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він має статус учасника бойових дій. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на отримання разової грошової допомоги, яка виплачується щорічно до 05 травня за 2018 та 2019 роки. Вказана допомога йому не виплачена. З прийняттям рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року №3-р/2020 чинною є норма частини п`ятої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», за змістом якої щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, виходив з того, що з набуттям чинності Закону України від 28.12.2014 року №79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», на законодавчому рівні Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, встановленого ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
На виконання зазначених приписів Бюджетного кодексу України Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 20.03.2019 року № 237 «Деякі питання виплати у 2019 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», якою встановлено розмір щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, яка і була виплачена позивачу.  

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву (заперечень).

В апеляційний скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невірне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати його та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
В обґрунтування своїх доводів апелянт зазначив, що з прийняттям рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року у справі №1-247/2018 (3393/18) чинною є норма частини п`ятої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», за змістом якої щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.
Крім того, апелянтом вказано, що висновки суду першої інстанції не містять підстав для відмови щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2018 рік.
Департамент праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечував проти її задоволення та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін. 

Фактичні обставини справи.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 01.11.2017 року.
Департаментом праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради при виплаті щорічної разової грошової допомоги в 2018-2019 роках сплачений розмір щорічної разової грошової допомоги як ветерану війни - учаснику бойових дій при виконанні обов`язків військової служби до 5 травня з обмеженням: у 2018 році позивачу виплачено разову грошову допомогу до 05 травня 2018 року  в розмірі 1265грн. згідно постанови КМУ від 14.03.2018р. № 170, а в 2019 році – 1295грн. згідно постанови КМУ від 20.03.2019р. № 237.
10.08.2020 року позивач звернувся до Управління соціальних виплат і компенсацій Центрального району Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради з заявою про перерахунок одноразової грошової допомоги як ветерану війни - учаснику бойових дій при виконанні обов`язків військової служби до 5 травня за 2018-2019 роки (а.с. 10).
Листом від 13.08.2020 року № 3490/09.02-11-02 відповідачем повідомлено що позивачу було виплачено разову допомогу у квітні 2018 року у сумі 1265 грн., у квітні 2019 року  у сумі 1295 грн. та відмовлено у виплаті разової грошової допомоги до 05 травня за 2018-2019 роки в установленому Законом розмірі за відсутністю підстав, оскільки ці суми виплат встановлені  постановами КМУ на відповідний рік, а відповідач здійснює виплату платежів в межах встановлених асигнувань (а.с. 11-12). 
Вважаючи порушеним своє право на отримання разової грошової допомоги до 05 травня у 2018-2019 роках в установленому Законом розмірі, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та позиція суду апеляційної інстанції щодо доводів апеляції та висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її часткового задоволення, з огляду на наступне.
Згідно зі статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини третьої статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Пункт 8 частини першої статті 240 КАС України встановлює, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
Аналіз указаних положень свідчить про те, що залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду може мати місце тільки при встановленні обставин щодо початку перебігу строку звернення до суду, зокрема, обставин, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, та з`ясування причин пропуску цього строку. 
Судова колегія зазначає, що про існування своїх порушених прав позивач повинен був дізнатись при отриманні разової допомогу у квітні 2018 року у сумі 1265 грн., у квітні 2019 року  у сумі 1295 грн., а звернення до суду з позовною заявою відбулось 25 серпня 2020 року, тобто зі спливом 2 років та 4 місяців після отримання допомоги за 2018 рік та зі спливом 1 року та 4 місяців після отримання допомоги за 2019 рік.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що запроваджений в КАС України інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. 
Строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх закінчення, якщо ніхто не  звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
У Рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 25.01.2000 року Європейський Суд з прав людини зазначив про те, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними.  
Також Європейський Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. (рішення у справі «Беєлер проти Італії», заява №33202/96, «Москаль проти Польщі», заява №10373/05, «Онер`їлдіз проти Туреччини», заява №48939/99).
Конституційний Суд України в Рішенні від 29.06.2010 року у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) абзацу восьмого пункту 5 частини першої статті 11 Закону України «Про міліцію» зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).
Колегія суддів наголошує, що реалізація права позивача на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, а тому не реалізація цього права є наслідком його власної поведінки.
Резюмуючи все вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем значно пропущено строк звернення до суду, проте не наведено жодних обставин, котрі були об`єктивно непереборними, та не залежали від його волевиявлення чи були пов`язані з дійсними істотними перешкодами або труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій. 
За таких обставин судова колегія вважає, що даний позов підлягає залишенню без розгляду без оцінки наведених позивачем обставин по суті спору.
Відповідно до ч.1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
Оскільки суд першої інстанції не звернув уваги на факт пропуску позивачем строку звернення до суду та безпідставно розглянув позов по суті позовних вимог, судова колегія вважає за необхідне скасувати ухвалене у справі рішення та прийняти нову постанову про залишення позову без розгляду.
Керуючись ст. ст.   308, 311, 315, 319, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року – скасувати.
Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії – залишити без розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя 	 	Косцова І.П.	
Судді	    	Осіпов Ю.В.    Скрипченко В.О.