Номер провадження: 22-ц/813/2066/21 
Номер справи місцевого суду: 522/7636/19
Головуючий у першій інстанції Бондар В.Я.
Доповідач Дришлюк А. І.
Категорія: 37

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 травня 2021 року                                                                м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,
при секретарі судового засідання Фабіжевській Т.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 липня 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Приморська державна нотаріальна контора у м. Одеса, про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, про одержання права на спадкування та визнання права власності на нерухоме майно, -
ВСТАНОВИВ:

06 червня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Приморська державна нотаріальна контора у м. Одеса, в якому просить надати ОСОБА_1 право на спадкування разом із спадкоємцем першої черги який має право на спадкування - ОСОБА_3 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 загальною площею 92, 5 кв. м.; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом серія та номер 2-285, видане 13.03.2019 року Приморською державною нотаріальною конторою у м. Одеса на ім`я ОСОБА_3 ; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 45938749 від 13.03.2019 18:13651 державного нотаріуса Приморської державної нотаріальної контори у м. Одеса, як державного реєстратора, ОСОБА_4 , закрити розділ за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 1785094951101, об`єкт нерухомого майна: квартира, об`єкт житлової нерухомості, опис об`єкта: загальна площа (кв. м.): 92,5, житлова площа (кв. м.): 40,8, адреса: АДРЕСА_2 , та всі записи про право власності. Позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що його сестрі ОСОБА_5 за життя належала на праві власності квартира АДРЕСА_1 . 28.10.1998 року ОСОБА_6 придбала у Приморської районної державної адміністрації м. Одеси нежиле приміщення горища у будинку АДРЕСА_3 та зареєструвала своє право власності на нього 02.11.1998 року в ОМБТІ та РОН. 28.04.200 року розпорядженням ПРА ОМР було дозволено реконструкцію квартири АДРЕСА_1 з надбудовою 2-го поверху, а 06.12.2002 року Інспекція ДАБК м. Одеси надала ОСОБА_6 дозвіл на виконання будівельних робіт №904/02 з переобладнання частини квартири АДРЕСА_1 , яке проведено своїми силами позивачем. З 2013 року по 2018 рік, а саме по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 тяжко хворіла, а догляд за нею здійснював позивач. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 , яка складається з трьох житлових кімнат площею 40,8 кв.м., загальною площею 92,5 кв.м. З метою отримання спадщини, позивач як спадкоємець другої черги звернувся до Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі із заявою про прийняття спадщини, за результатами чого, 11.03.2019 року отримав відповідь державного нотаріуса Вахненко Ю.О. по те, що спадкова справа щодо майна ОСОБА_6 заведена за заявою її сина – ОСОБА_3 , як спадкоємця першої черги за законом, а ОСОБА_1 рекомендовано звернутися з відповідним позовом до суду. 13.03.2019 року Приморською державною нотаріальною конторою у місті Одесі видано ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за законом серія та номер № 2-285 на квартиру АДРЕСА_1 . Право власності ОСОБА_3 на вказану квартиру зареєстроване 13.03.2019 року індексний номер 45938749. Позивач вважав, що він, як спадкоємець за законом наступних черг, має право на отримання права на спадкування після смерті ОСОБА_6 разом з її сином ОСОБА_3 , як спадкоємцем першої черги, у зв`язку з тим, що він протягом тривалого часу опікувався, матеріально забезпечував, надавав іншу допомогу спадкодавцеві, яка через похилий вік, тяжку хворобу була у безпорадному стані. (т. 1, а.с 2-8).
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08 липня 2020 року (головуючий суддя Бондар В.Я.) позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 ) до ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_5 ), третя особа: Приморська державна нотаріальна контора у м. Одеса (м. Одеса, вул. Середньофонтанська, 19Б), про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, про одержання права на спадкування та визнання права власності на нерухоме майно – залишено без задоволення (т. 2, а.с 11-14).
14 серпня 2020 року представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 через суд першої інстанції подав апеляційну скаргу на зазначене вище рішення від 08 липня 2020 року. На думку апелянта, суд першої інстанції фактично допустив порушення процесуального права, які призвели до неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи. Так суд першої інстанції провів підготовче судове засідання без участі позивача та його представника за відсутності їх належного сповіщення, що призвело через необізнаність останніх про закриття підготовчого провадження до звернення до суду із клопотанням про виклик свідків після закриття підготовчого провадження, у зв`язку з чим у задоволенні цього клопотання судом першої інстанції було відмовлено. З цієї ж причини позивач не став заявляти клопотання про призначення посмертної медичної експертизи щодо перебування померлої за свої життя в безпорадному стані. Окрім того звертає увагу на помилковість висновків суду першої інстанції щодо неналежності наданих позивачем доказів, так у чисельних медичних документах та розрахунку-фактурі на придбання медичної техніки для померлої покупцем зазначено саме позивача. Окрім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги, що поховав померлу також саме позивач. Посилання свідків на те, що померла до самої смерті намагалась сама себе обслуговувати є голослівними та не підтверджуються жодними доказами. На підставі викладеного просить оскаржуване рішення скасувати, та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі (т.2, а.с. 36-37 зворот).
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 15, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи з незалежних від суду причин.
В судовому засіданні 20 травня 2021 року представник відповідача ОСОБА_3 – ОСОБА_7 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила відхилити апеляційну скаргу.
Інші учасники провадження в судове засідання не з`явились, про час та місце судового засідання повідомленні належним чином. Клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції до суду не подавали. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, пояснення учасників провадження, які з`явились, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позов в частині зміни черговості одержання спадкоємцем за законом права на спадкування не обґрунтований та не підлягає задоволенню, так як позивачем не надано суду належних та достатніх доказів про те, що ОСОБА_6 не була спроможна своїми силами, через наявні у неї хвороби, фізично забезпечувати умови свого життя та потребувала стороннього догляду, допомоги і піклування, які він надав їй тривалий час. Також суд першої інстанції зазначив, що оскільки позовні вимоги про визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину спірної квартири, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом серія та номер 2-285, виданого 13.03.2019 року Приморською державною нотаріальною конторою у м. Одеса на ім`я ОСОБА_3 та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є похідними від позовних вимог про надання ОСОБА_1 права на спадкування разом із спадкоємцем першої черги, який має право на спадкування – ОСОБА_3 , у задоволенні яких відмовлено, то і у задоволенні усіх похідних вимог також має бути відмовлено (т. 2, а.с. 14).
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та, відхиляючи доводи апеляційної скарги, вважає за потрібне зазначити наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за своє життя, на підставі свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_3 від 27 листопада 2000 року, виданого Приморської райадміністрацією виконкому Одеської міської ради на підставі розпорядження Приморської райадміністрації, замість договору купівлі-продажу від 12.06.1998 року № 2418, договору купівлі-продажу № 4-6079 від 28.10.1998 року, володіла на праві власності квартирою АДРЕСА_1 , загальною площею 92,5 кв.м., житловою 40,8 кв.м. (т. 1, а.с. 14-20).
Як вбачається з матеріалів справи, 06 грудня 2002 року Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю м. Одеси надала ОСОБА_6 дозвіл на виконання будівельних робіт № 904/02 з переобладнання частини квартири АДРЕСА_1 , відповідно до проектної документації, затвердженої та зареєстрованої за № 1186/02 від 28.10.2002 року (т. 1, а.с. 21).
Як вбачається з лікарського свідоцтва про смерть та зі свідоцтва про смерть, ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 1, а.с. 38-39).
В подальшому, 09 січня 2019 року на підставі заяви про прийняття спадщини, що подана сином померлої – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина Російської Федерації, зареєстрованого в м. Рязань, Російська Федерація, Приморською державною нотаріальною конторою у місті Одесі заведена спадкова справа № 3с/2019 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 (т.1, а.с 156).
З матеріалів спадкової справи вбачається, що 30 січня 2019 року до Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі надійшла заява ОСОБА_1 про прийняття спадщини (т. 1, а.с. 157).
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є рідним братом померлої ОСОБА_6 (т. 1, а.с. 15-16).
Відповідно до листа від 11 березня 2019 року вих. № 523с/02-14 державний нотаріус Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі Вахненко Ю.О. повідомила ОСОБА_1 про те, що за заявою про прийняття спадщини, що надійшла до нотаріальної контори 09 січня 2019 року, спадкоємця згідно зі ст. 1261 ЦК України, ОСОБА_3 , була заведена спадкова справа №3с/2019 до майна його матері, ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також в даному листі повідомлено, що у разі, якщо ОСОБА_1 вважає своє право порушеним, йому необхідно звернутися до відповідного суду з позовною заявою щодо захисту своїх майнових прав на підставі ст. 1259 ЦК України (т. 1, а.с. 12).
13 березня 2019 року Приморською державною нотаріальною конторою у м. Одесі видано ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстр. номер 2-285 на квартиру АДРЕСА_1 . Право власності ОСОБА_3 на вказану квартиру зареєстроване 13 березня 2019 року, індексний номер 45938749 (т. 1, а.с. 193).
Однак, як в позовній заяві, так і в апеляційній скарзі, позивач зазначає, що він, як спадкоємець за законом наступних черг, має право на отримання права на спадкування після смерті ОСОБА_6 разом з її сином ОСОБА_3 , як спадкоємцем першої черги, у зв`язку з тим, що він протягом тривалого часу опікувався, матеріально забезпечував, надавав іншу допомогу спадкодавцеві, яка через похилий вік, тяжку хворобу була у безпорадному стані (т. 1, а.с. 2-8, т. 2, а.с. 19-20). 
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.
Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.
Відповідно до узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року «Про судову практику в справах про спадкування» підставами для задоволення такого позову є сукупність юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); матеріальне забезпечення спадкодавця; надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; тривалий час здійснення зазначених вище дій; безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.
Таким чином, для задоволення позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 200/21452/15-ц.
В зазначеній категорії справ підлягає встановленню судом також факт належності сторін до спадкоємців за законом різних черг.
Слід зазначити, що зміна черговості спадкування лише надає право спадкоємцю наступної черги на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, а не визнає його спадкоємцем цієї черги. Отримавши право на спадкування разом із спадкоємцями іншої черги, такий спадкоємець вважається спадкоємцем тієї черги, до якої він належить відповідно до статей 1261 - 1265 ЦК.
Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК.
Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно зі ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 ЦПК України.
На підтвердження того факту, що померла ОСОБА_6 з 2013 року по день її смерті, ІНФОРМАЦІЯ_3 , тяжко хворіла позивачем було надано копії медичних документів щодо обстеження ОСОБА_6 (т. 1, а.с. 22-34 зворот).
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 було здійснено поховання померлої ОСОБА_6 , що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями договорами-замовленнями на організацію та проведення поховання від 28 серпня 2018 року та від 30.08.2018 року (т.1, а.с. 40-41).
Позивач також вказує, що тривалий час опікувався та матеріально забезпечував ОСОБА_6 , яка через чисельні хвороби близько двох років знаходилася у безпорадному стані, тобто у стані, коли вона не могла самостійно забезпечити свої життєві потреби, потребувала стороннього догляду, допомоги і піклування (т. 1, а.с. 4).
Однак, відповідачем надано докази на підтвердження того, що ОСОБА_6 проходила також медичне обстеження і в м. Рязань (Російська Федерація), де проживає її син – ОСОБА_3 (т. 1, а.с. 78-80).
Відповідач зазначає, що наявність у позивача деяких медичних документів щодо стану здоров`я померлої пояснюється тим, що останній після її смерті мав вільний доступ у квартиру, в якій вона проживала. А також відповідач зазначає, що одразу після смерті ОСОБА_6 організував процедуру кремації та вивіз її прах до м. Рязані, що підтверджується відповідними копіями документів (т. 1, а.с. 58, 76, 82-84).
Також, як вбачається з листа Одеської обласної клінічної лікарні від 15 квітня 2019 року, пацієнтка ОСОБА_6 17 липня 2018 року потрапила у відділення кардіохірургії Регіонального центру кардіохірургії Одеської обласної клінічної лікарні. 20 липня 2018 року та 02 серпня 2018 року хворій були виконані оперативні лікування. За час стаціонарного лікування хворій була призначена медикаментозна терапія. В даному листі також зазначено, що пацієнтці згідно з затвердженими Головним лікарем КУ «ООКЛ» стандартами обстеження та лікування кардіохірургічних хворих були виконані всі необхідні обстеження за державним бюджетом, у повному обсязі видані необхідні ліки за бюджетні кошти, які свого часу були закуплені згідно з державною закупівлею лікарських засобів у 2014-2017 роках (т.1, а.с. 35).
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильних висновків стосовного того, що ОСОБА_8 страждала на численні захворювання, з огляду на це періодично проходила медичні обстеження та лікування, а також те, що обома сторонами надано докази на проходження лікування як за місцем свого проживання, так і за місцем проживання її сина – ОСОБА_3 .
Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що позивачем не доведено факт понесення ним витрат на обстеження та лікування померлої, оскільки наявні в матеріалах справи копії медичних документів про обстеження померлої не можуть бути визнані належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами на підтвердження тривалого піклування та матеріального забезпечення померлої.
Крім того, судом першої інстанції з показань свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 встановлено, що ОСОБА_6 до самої своєї смерті була активною та намагалась сама себе обслуговувати та працювати.
З огляду на це, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно недоведеності позивачем того факту, що ОСОБА_6 не була спроможна своїми силами, через наявні в неї хвороби, фізично забезпечувати умови свого життя та потребувала стороннього догляду, допомоги і піклування.
Таким чином, враховуючи вище наведене, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних висновків суду першої інстанції, апеляційний суд відмовляє в задоволенні апеляційної скарги та на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без змін оскаржуване рішення.
На підставі вищезазначеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 липня 2020 року – залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

Повний текст цієї постанови складено 03 червня 2021 року.

Суддя Одеського апеляційного суду                        А.І. Дришлюк

20.05.2021 року                                                                 м. Одеса