Ухвала
Іменем України
 
06 квітня 2021 року
м. Київ
 
справа № 758/8084/20
провадження № 61-5071ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,
 
розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 24 липня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 лютого 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Черленюх Людмили Василівни про визнання незаконним та скасування рішення за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Черленюх Л. В. від 19 травня 2020 року № 52278313 про державну реєстрацію за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» (далі - ТОВ «ФК «Приватні інвестиції») права власності на квартиру АДРЕСА_1 .
 
ОСОБА_1 також подав заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1216799780000), посилаючись на те, що він є сином ОСОБА_2 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Після смерті     ОСОБА_2 відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1 . Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 20 лютого 2017 року за ним визнано право власності на вказану квартиру в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_2 . Рішення суду набрало законної сили. Спірна квартира є предметом іпотеки. Покійний ОСОБА_2 виступив майновим поручителем за кредитним договором від 10 серпня 2007 року                 № 49.35./333/07-СС, укладеним між ОСОБА_3 та Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк». 09 липня 2020 року він дізнався, що право власності на належну йому квартиру перейшло до ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Черленюх Л. В. від 19 травня 2020 року № 52278313. Представники ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» замінили замки на вхідних дверях його квартири, повністю позбавивши його права володіння та користування квартирою. На час подання заяви існує реальна загроза відчуження ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» спірної квартири третім особам.
 
Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 24 липня 2020 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 24 лютого 2021 року, заяву ОСОБА_1 задоволено. Накладено арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1216799780000).
 
Задовольняючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанцій, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що між сторонами дійсно виник спір про право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Доводи заяви ОСОБА_1 , зокрема щодо неможливості володіння та користування спірною квартирою дають підстави для висновку про те, що незабезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду про задоволення позову, оскільки відповідач в будь-який час може відчужити спірне майно. Обраний спосіб забезпечення позову відповідає позовним вимогам та є необхідною умовою реалізації завдань цивільного судочинства щодо справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду й вирішення цивільної справи з метою захисту порушених прав та інтересів позивача. 
 
23 березня 2021 року ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» подало засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 24 липня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 лютого 2021 року, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.
 
Касаційна скарга ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» мотивована тим, що позивач не  надав доказів на підтвердження обставин, які б вказували на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду у випадку задоволення позову і призвести до негативних наслідків для позивача. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення заяви. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 183/5864/17-ц та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2020 року у справ № 9901/241/19. Крім того, заява ОСОБА_1 не містить пропозицій щодо зустрічного забезпечення.
 
Касаційне провадження не підлягає відкриттю з таких підстав.
 
Відповідно до частин першої, другої статті 149 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
 
Згідно з частинами першою, третьою статті 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 11) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
 
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 4 постанови від 22 грудня 2006 року №    9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
 
Тобто метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 вказано, що: співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
 
Судами встановлено, що в липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «ФК «Приватні інвестиції», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Черленюх Л. В. про визнання незаконним та скасування рішення, в якому просив визнати незаконним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Черленюх Л. В. від 19 травня 2020 року № 52278313 про державну реєстрацію за ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» права власності на квартиру АДРЕСА_1 .
 
Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 20 лютого 2017 року за ОСОБА_1 визнано право власності на квартиру за вказаною адресою в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_2 .
 
Суди пересвідчилися, що між сторонами у справі дійсно виник спір стосовно згаданого нерухомого майна. Позивач вважає, що до ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» незаконно перейшло право власності на належну йому квартиру, та посилається на існування перешкод у володінні та користуванні квартирою. 
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 зазначено, що: умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову бути домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
 
Врахувавши доводи заяви про забезпечення позову, характер спору і зміст позовних вимог, суди дійшли правильного висновку про те, щоневжиття заходів забезпечення позову може мати негативні наслідки та ускладнити виконання ймовірного судового рішення в разі задоволення позову, оскільки відчуження спірного нерухомого майна дійсно може призвести до ускладнення або ж взагалі неможливості виконання рішення суду (у разі задоволення позову). При невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи, що свідчить про наявність спору між сторонами.
 
Вжиті місцевим судом заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами.
 
При цьому висновки судів попередніх інстанцій про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову не суперечать правовим висновкам, викладеним в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 183/5864/17-ц та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2020 року у справ № 9901/241/19, на які посилається заявник в касаційній скарзі. 
 
Доводи касаційної скарги про те, що позивач не надав доказів на підтвердження наявності обставин, які б вказували на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду у випадку задоволення позову і призвести до негативних наслідків для позивача, не заслуговують на увагу, оскільки позивач вказав на створення йому перешкод в користуванні спірним нерухомим майном шляхом заміни замків на дверях квартири, а також на факт невизнання за ним права на спірне майно та обґрунтував своє припущення щодо можливої реалізації квартири третім особам. Відчуження спірного нерухомого майна, з урахуванням наявності спору стосовно цього майна, тобто існування правової невизначеності щодо права власності на майно, дійсно призведе до ускладнення або ж взагалі неможливості виконання рішення суду (у разі задоволення позову), враховуючи, що відповідач не обмежений у можливості користування спірним майном.
 
Відповідно до частин першої, другої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
 
Доводи касаційної скарги про відсутність в заяві про забезпечення позову пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення не спростовують правильних висновків судів попередніх інстанцій щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, і не свідчать про порушення судами норм процесуального права, оскільки сама по собі вказана обставина не є підставою для відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову. За змістом статті 154 ЦПК України питання про застосування зустрічного забезпечення може бути вирішене судом і після застосування заходів забезпечення позову.
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Із змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судових рішень.
 
Тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», пункти 37, 38 рішення Європейського суду з прав людини від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомесде ла Торре проти Іспанії»).
 
Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів.
 
Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 24 липня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 лютого 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Черленюх Людмили Василівни про визнання незаконним та скасування рішення за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	В. А. Стрільчук   В. М. Ігнатенко	
 	 	
 	С. О. Карпенко