ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Єдиний унікальний номер справи: 664/1522/19

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2021 року м. Херсон
номер справи: 664/1522/19
номер провадження: 22-ц/819/1053/21
Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого (суддя-доповідач) Склярської І.В.,
суддів: Пузанової Л.В.,
Чорної Т.Г.,
секретар   Автонагова Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу  Військової частини НОМЕР_1 на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 04 березня 2021 року у складі судді Савчака С.П.. у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє від імені ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок кримінального правопорушення,
встановив:
У червні 2019 року ОСОБА_1 , яка діє від імені ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь: 
- ОСОБА_2 завдану їй матеріальну шкоду в розмірі 219 076,09 грн. і моральну шкоду в розмірі 300 000,00 грн.;
- ОСОБА_3 завдану їй матеріальну шкоду в розмірі 24 678,69 грн. і моральну шкоду в розмірі 75 000,00 грн.; 
- ОСОБА_4 завдану йому матеріальну шкоду в розмірі 83 521,19 грн. і моральну шкоду в розмірі 25 000,00 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 02.09.2017 року близько 19-15 год. на території Олешківського району Херсонської області на 22 км. автодороги Херсон-Джанкой-Феодосія-Керч (М-17) на перехресті з автодорогою Одеса-Мелітополь-Новоазовськ (М-14) сталася дорожньо-транспортна пригода за участі військового автомобіля «ГАЗ-66», військовий номер НОМЕР_2 під керуванням військовослужбовця строкової служби ОСОБА_5 та автомобіля марки «Део Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_4 
ДТП сталося з вини водія військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_5 під час виконання ним військових обов`язків внаслідок невиконання ним вимог п. 2.3.,10.1., 16.11. Правил дорожнього руху України, що підтверджується вироком суду відносно зазначеної особи.
Внаслідок ДТП:
- ОСОБА_2 отримала тяжкі тілесні ушкодження у виді закритої травми хребта, вибуховий перелом L 3 хребця з пошкодженням кінського хвоста, закриті переломи поперекових відростків 9, 10, 11 грудних хребців, закриті переломи 8, 9, 11 ребер справа, забій легень, тупу травму живота у виді розриву селезінки, крововиливу передньої черевної стінки; 
- ОСОБА_3 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження у виді закритого осколкового перелому правої плечової кістки, крововилив правої верхньої кінцівки; 
- ОСОБА_4 отримав легкі тілесні ушкодження у виді проникаючої рани лівого колінного суглоба, струс головного мозку, забійну рану лобової частини голови, забої обличчя.
На лікування ОСОБА_2 з 02.09.2017 року по 13.04.2018 року було витрачено 219 076,08 грн. Крім того, вона отримала інвалідність, пропустила один рік навчання у ліцеї та їй заподіяно моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких вона зазнала та продовжує відчувати внаслідок ушкодження здоров`я, та яку ОСОБА_2 оцінює у розмірі 300 000,00 грн.
На лікування ОСОБА_3 з 02.09.2017 року по 15.09.2017 року було витрачено 24 678,69 грн. Крім того, їй заподіяно моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких вона зазнала, внаслідок ДТП, фізичного болю та стражданнях у тому хвилюваннях за малолітнього сина, який хоча і не зазнав тілесних ушкоджень внаслідок ДТП, але отримав сильний переляк, та яку ОСОБА_3 оцінює у розмірі 75 000,00 грн. 
На лікування ОСОБА_4 з 02.09.2017 року по 15.09.2017 року та відшкодування ним власнику « ОСОБА_6 » витрат за пошкоджений автомобіль було витрачено 83 521,19 грн. Крім того, йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав внаслідок ушкодження здоров`я, яка оцінюється ним у розмірі 25 000,00 грн. 
Також правовими підставами позову представником позивачів зазначені норми статей 1167, 1187 ЦК України, статті 5 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України.
Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 04 березня 2021 року позовні вимоги задоволено частково, судом постановлено. 
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 185 756 (сто вісімдесят п`ять тисяч сімсот п`ятдесят шість) гривень 64 копійки та моральну шкоду у розмірі 300 000 (триста тисяч) гривень 00 копійок, а всього 485 756 (чотириста вісімдесят п`ять тисяч сімсот п`ятдесят шість) гривень 64 копійки.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 21 715 (двадцять одну тисячу сімсот п`ятнадцять) гривень 18 копійок та моральну шкоду у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень 00 копійок, а всього 51 715 (п`ятдесят одну тисячу сімсот п`ятнадцять) гривень 18 копійок.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду у розмірі 1 828 (одну тисячу вісімсот двадцять вісім) гривень 12 копійок та моральну шкоду у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок, а всього 6 828 (шість тисяч вісімсот двадцять вісім) гривень 12 копійок.
Судом вирішено питання судових витрат та постановлено.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь Державної судової адміністрації України (місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Липська, 18/5, код ЄДРПОУ 26255795) судовий збір в розмірі 5 547 (п`ять тисяч п`ятсот сорок сім) гривень 61 копійку).
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3  сплачену нею суму судового збору у розмірі 307 (триста сім) гривень 36 копійок.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_4  сплачену ним суму судового збору у розмірі 153 (сто п`ятдесят три) гривні 68 копійок.
Судовий збір у розмірі 1 152 (одна тисяча сто п`ятдесят дві) гривні 60 копійок сплаченого ОСОБА_3 квитанцією № 70 від 02.08.2019 року у розмірі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) гривня 00 копійок повернути їй з державного бюджету, як надмірно сплачену. Виконання щодо повернення судового збору з державного бюджету покласти на Головне управління Державної казначейської служби України у Херсонської області.
Судовий збір у розмірі 1 152 (одна тисяча сто п`ятдесят дві) гривні 60 копійок сплаченого ОСОБА_4 квитанцією № 69 від 02.08.2019 року у розмірі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) гривня 00 копійок повернути йому з державного бюджету, як надмірно сплачену. Виконання щодо повернення судового збору з державного бюджету покласти на Головне управління Державної казначейської служби України у Херсонської області.
       В апеляційній скарзі командир військової частини НОМЕР_1 просить рішення суду скасувати у повному обсязі, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні вимог стягнення моральної та матеріальної шкоди відмовити.
       В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що позивачі відповідно до вимог ч. 1 ст. 128 КПК України мали пред`явити цивільний позов до обвинуваченого у кримінальному провадженні. Норми ч. 2 ст. 1187 ЦК України не підлягають застосуванню, оскільки солдат ОСОБА_5 не знаходився у трудових правовідносинах з військовою частиною, а військова служба, відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», є державною службою особливого характеру та відносини військової (публічної) служби регулюються не трудовим законодавством, а окремими нормативно-правовими актами: спеціальними законами, відповідними положеннями про проходження військової служби тощо. Посилається на те, що моральна шкода, заявлена позивачами є завищеною, а ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є - необґрунтованою. Особа, яка подала апеляційну скаргу посилається на те, що у даному випадку закони, які регулюють спірні правовідносини, не передбачають право на відшкодування моральної шкоди, а тому заявники не мають права на її стягнення. Вважає, що існує необхідність повторного дослідження обставин та доказів, що стосуються цивільного позову ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та наголошує на тому, що їх цивільний позов задоволенню не підлягає, як безпідставний та необґрунтований.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачів доводи апеляційної скарги не визнала, рішення суду вважає законним та обґрунтованим. Зазначає, що суд першої інстанції встановивши правовідносини, які склалися між сторонами, надав правильну оцінку доказам у справі, обґрунтовано застосував, як норми матеріально права, так і правові висновки Великої Палати Верховного Суду, зроблені у постанові від 05.06.2018 у справі № 243/10982/15-ц. Заподіяння позивачам матеріальної та моральної шкоди у розміру встановленому судом, відповідачем не спростовано. Крім того, з акту за результатами проведеного службового розслідування від 29.09.2017, затвердженого командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 вбачається, що зі сторони відповідача були висловлені пропозиції щодо організації надання допомоги у лікуванні та реабілітації після ДТП родині Головкових, налагодити взаємодію та дієву допомогу; надати можливу підтримку в ході лікування ОСОБА_8 , яка зазнала травми під час ДТП , що свідчить про те, що командування військової частини усвідомлювало відповідальність за завдання шкоди, однак ніякої допомоги надано так і не було.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 23.06.2016 за № 129 ОСОБА_5 призваного на строкову військову службу, було зараховано до особового складу військової частини НОМЕР_1 з призначенням на посаду водія номера обслуги зенітно-артилерійського взводу військової частини НОМЕР_1 , у званні солдата за наявності у нього посвідчення водія серія НОМЕР_4 від 11.03.2015 року на право керування транспортними засобами категорій «А», «В», «С» із проходженням відповідного навчання.
02.09.2017 року на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.09.2017 року № 370, колона військової техніки військової частини НОМЕР_1 здійснювала переміщення маршрутом Одеса-Коблево-Миколаїв, Херсон-Нова Каховка-Нижні Торгаї-Мелітополь-Михайлівка, у складі вказаної колони ОСОБА_5 у якості водія керував військовим автомобілем марки ГАЗ-66 (транспортною машиною), військовий номер НОМЕР_2 .
Близько 19 год. 15 хв. рухаючись на 22 км автодороги Херсон-Джанкой-Феодосія-Керч (М-17), на території Олешківського району Херсонської області, виїжджаючи на перехрестя з автодорогою Одеса-Мелітополь-Новоазовськ (М-14), яка збігається з автодорогою М-17, водій ОСОБА_5 не виконав вимоги п. 2.3.,10.1.,16.11. Правил дорожнього руху України, внаслідок чого відбулося ДТП за участю автомобіля під керуванням ОСОБА_5 та автомобіля під керуванням ОСОБА_4 .
За результатами зіткнення водій автомобіля ЗАЗ TF 699 Р та пасажири цього автомобіля отримали тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості, а саме: ОСОБА_4 – легкі тілесні ушкодження у виді проникаючої рани лівого колінного суглоба, струс головного мозку, забійну рану лобової частини голови, забої обличчя; ОСОБА_3 – середньої тяжкості тілесні ушкодження у виді закритого осколкового перелому правої плечової кістки, крововилив правої верхньої кінцівки; а ОСОБА_2 – тяжкі тілесні ушкодження у виді закритої травми хребта, вибуховий перелом L 3 хребця з пошкодженням кінського хвоста, закриті переломи поперекових відростків 9, 10, 11 грудних хребців, закриті переломи 8, 9, 11 ребер справа, забій легень, тупу травму живота у виді розриву селезінки, крововиливу передньої черевної стінки. Тілесні ушкодження у потерпілих знаходяться у причинному зв`язку з грубим порушенням Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_5 .
Зазначені обставини підтверджуються вироком Цюрупинського районного суду Херсонської області від 20.02.2019 року у справі № 664/1710/18, який набрав законної сили 23.03.2019 року за яким ОСОБА_5 визнано винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні – у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 415 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки із застосуванням ст. 75,76 КК України. 
Судом першої інстанції встановлено та доводами апеляційної скарги не спростовані наступні факти, підтверджені доказами.
Єпікрізом № 7338, випискою із медичної картки стаціонарного хворого № 217251, епікрізами виписними № 16320/2017, 21043/2017 підтверджується, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_2 перебувала на лікуванні (госпіталізація, поміщення до стаціонару) в КП «Цюрупинська центральна районна лікарня», КЗ «Херсонська дитяча обласна клінічна лікарня» ХОР, «Херсонська обласна клінічна лікарня» з 02.09.2017 по 08.09.2017 р., 09.09.2017 по 18.09.2017 р., 18.09.2017 по 20.10.2017 р., 23.11.2017 по 13.12.2017 р. де неодноразово зазнала операцій, в тому числі з встановленням шурупів, балок та міжтілового протезу. Крім того, при лікуванні ОСОБА_2 застосовувались медичні препарати, ліки. 
Внаслідок лікування ОСОБА_2 було витрачено 185 756, 64 грн. на придбання ліків, медичних препаратів, виробів медичного призначення та імплантів, що підтверджується письмовими доказами, а саме фіскальними чеками, чеками, квитанціями, рахунками, накладними (акр. спр. 50- 133 том 1). ОСОБА_9 доведено заподіяння їй матеріальної шкоди лише в розмірі 185 756, 64 грн.
Крім того, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_2 тримала стійке рухове порушення з ураженням правої нижньої кінцівки та отримання інвалідності з призначення державної соціальної допомоги з дитинства, що підтверджується консультативним висновком КЗ «Херсонської дитячої обласної клінічної лікарні» ХОР від 22.12.2017 р., медичним висновком КЗ «Херсонської міської клінічної лікарні ім. А.О.Тропіних» № 002259 від 29.12.2017 року, посвідченням Корабельного УПСЗН м. Херсон серія НОМЕР_5 . 
Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_3 перебувала на лікуванні (госпіталізація) в КП «Цюрупинська центральна районна лікарня», КЗ «Херсонський обласний госпіталь інвалідів та ветеранів» ХОР з 02.09.2017 по 05.09.2017 р., 05.09.2017 по 15.09.2017 р., де зазнала операції. Крім того, при лікуванні ОСОБА_3 застосовувались медичні препарати, ліки. Зазначені обставини підтверджуються епікрізами № 7337, 02714. 
Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_3 доведено заподіяння їй матеріальної шкоди внаслідок лікування в розмірі 21 715,18 грн. на придбання ліків, медичних препаратів та виробів медичного призначення, що підтверджується письмовими доказами, а саме фіскальними чеками, чеками, квитанціями, рахунками (акр. спр. 141- 153 том 1).
Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_4 перебував на лікуванні (госпіталізація) в КП «Цюрупинська центральна районна лікарня», КЗ «Херсонський обласний госпіталь інвалідів та ветеранів» ХОР з 02.09.2017 по 05.09.2017 р., 05.09.2017 по 15.09.2017 р. де зазнав оперативного втручання. Крім того, при лікуванні ОСОБА_4 застосовувались медичні препарати, ліки. Зазначені обставини підтверджуються епікрізами № 7339, 02715. 
Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_4 доведено заподіяння йому матеріальної шкоди пов`язаної з лікуванням в розмірі 1 828,12 грн , які були витрачені на придбання ліків, медичних препаратів та виробів медичного призначення, що підтверджується письмовими доказами, а саме квитанціями, рахунками (а.с. 162-165 том 1). 
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Доводи апеляційної скарги про недоведеність розміру матеріальної шкоди зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо аналізу доказів на підтвердження заподіяння матеріальної шкоди та в установленому процесуальним законом порядку відповідачем не спростовані ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції.
Таким чином, наведені доводи апеляційної скарги колегією суддів є неприйнятними.
Доводи апеляційної скарги, які зводяться до відсутності підстав військової частини відповідали за шкоду заподіяну її солдатом при проходженні військової служби спростовуються нижченаведеним.
Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Діяльність із використання, зберігання й утримання військовими частинами бойової техніки, техніки, зокрема автомобіля марки ГАЗ-66 (транспортної машини), військовий номер НОМЕР_2 , має ознаки джерела підвищеної небезпеки.
У відповідності до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Тобто, володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом.

Вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, національні суди повинні встановити, хто та на якій правовій підставі володіє відповідним транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Органами, які здійснюють управління військовим майном згідно зі статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» є Кабінет Міністрів України та Міністерство оборони України.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» Міністерство оборони України як центральний орган управління ЗСУ здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами ЗСУ, зокрема у разі їх розформування.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно закріплюється за військовими частинами ЗСУ на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до ЗСУ і закріплення його за військовою частиною ЗСУ воно набуває статусу військового майна.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно - це державне майно (зокрема, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси), закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі також - ЗСУ).

Відповідно до частини другої статті 14 Закону України «Про Збройні Сили України» майно, закріплене за військовими частинами ЗСУ, є державною власністю і належить їм на праві оперативного управління.

Згідно з частиною першою статті 137 Господарського кодексу України правом оперативного управління визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).

Відповідно до статті 5 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» за шкоду і збитки, заподіяні правам та інтересам фізичних і юридичних осіб та державі, військова частина як суб`єкт господарської діяльності несе відповідальність, передбачену законом та договором.

Враховуючи те, що військові частини володіють на праві оперативного управління закріпленим за ними Міністерством оборони України військовим майном, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, вони несуть відповідальність згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України.
Відповідачем не спростовується, що автомобіль ГАЗ- 66 перебуває на балансі військової частини НОМЕР_1 і належить  їй на праві оперативного управління. Відтак, висновки суду першої інстанції про те, що військова частина відповідно до статті 1187 ЦК України повинна нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є обґрунтованими, а норми права у оскаржуваному рішенні судом застосовані правильно.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у праві №243/10982/15-ц.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо визначення судом розмірів моральної шкоди виходячи з такого.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: - у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; - у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; - у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.
Відповідно до ст. 14 ЗУ «Про Збройні Сили України» земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належать їм на праві оперативного управління та звільняються від сплати усіх видів податків відповідно до законів з питань оподаткування.
Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань, а також за шкоду і збитки, заподіяні довкіллю, правам та інтересам фізичних і юридичних осіб та державі, військова частина як суб`єкт господарської діяльності несе відповідальність, передбачену законом та договором.
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що Військова частина НОМЕР_1 несе відповідальність за заподіяння майнової та моральної шкоди заподіяної ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участі військового автомобіля «ГАЗ-66», військовий номер НОМЕР_2 під керуванням військовослужбовця строкової служби ОСОБА_5 , оскільки військова частина володіла вказаним автомобілем на праві оперативного управління. При цьому ОСОБА_5 правомірно керував цим автомобілем на виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 . 
Крім того, майнової та моральної шкоди завдано саме внаслідок порушення ОСОБА_5 Правил дорожнього руху, що виключає заподіяння шкоди внаслідок непереборної сили або умислу позивачів (потерпілих). Звільнення ОСОБА_5 з військової служби не може бути підставою для звільнення від відповідальності Військової частини НОМЕР_1 . 
Вирішуючи питання відшкодування розміру моральної шкоди в сумі 300 000 грн. ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що зазначена сума моральної шкоди відповідає вимогам розумності та справедливості, оскільки ОСОБА_2 отримала тяжкі тілесні ушкодження, тривалий час лікувалась для покращення свого здоров`я при цьому перенесла декілька операцій та отримала інвалідність внаслідок заподіяних їй тілесних ушкоджень, тобто вона зазнала фізичного болю та страждань внаслідок ушкодження здоров`я та каліцтва, при цьому зазначенні ушкодження призвели до погіршення її здібностей, а саме отримання інвалідності з дитинства, що перешкоджає та в майбутньому перешкоджатиме її повноцінному життю та розвитку.
Слід зазначити, що до наступного часу ОСОБА_2 має інвалідність, яка настала внаслідок ДТП, винним у якій є ОСОБА_5 . 
Вирішуючи питання відшкодування розміру моральної шкоди в сумі 30 000 грн. ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, зазначений розмір відповідає вимогам розумності та справедливості, оскільки ОСОБА_3 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження, певний час лікувалась для покращення свого здоров`я при цьому перенесла операцію, тобто вона зазнала фізичного болю та страждань внаслідок ушкодження здоров`я.
Вирішуючи питання відшкодування розміру моральної шкоди в сумі 5 000 грн. ОСОБА_4 , суд першої інстанції виходив з того, що зазначений розмір відповідає вимогам розумності та справедливості, оскільки ОСОБА_4 отримав легкі тілесні ушкодження, певний час лікувався для покращення свого здоров`я, тобто він зазнав фізичного болю та страждань внаслідок ушкодження здоров`я.
Наведені висновки суду першої інстанції відповідачем не спростовані, а лише зводяться до незгоди з ними без наведення обґрунтованих підстав для цього.
Таким чином, підстави для скасування рішення суду першої інстанції відповідачем не доведені, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись статтями 367,374,375,382 ЦПК України, суд,
                        постановив:
       Апеляційну скаргу   Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
       Рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 04 березня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.В. Склярська

Судді:                                                          Л.В. Пузанова

                                        Т.Г. Чорна

Повний текст постанови суду складено 27 травня 2021 року.

Суддя І.В. Склярська