Номер провадження: 22-ц/813/4587/21 
Номер справи місцевого суду: 947/21755/20
Головуючий у першій інстанції Васильків О. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.03.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Таварткіладзе О.М.,
суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,
за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю "АМАРЕНС", ОСОБА_2 адвоката Сіржанта Юрія Володимировича на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 28 жовтня 2020 року про відмову в задоволенні заяви про компенсацію судових витрат по цивільній справі за позовом Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю "АМАРЕНС", ОСОБА_2 , Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради, третя особа - Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області про знесення самочинно збудованих об`єктів,

                                 В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Амаренс», ОСОБА_2 , Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради, третя особа - Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області про знесення самочинно збудованих об`єктів за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 13 серпня 2020 року відкрито провадження у справі.
Вподальшому, ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2020 року закрито провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України - у зв`язку з відсутністю предмета спору.
28.10.2020 року представник ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю "АМАРЕНС", ОСОБА_2 адвокат Сіржант Юрій Володимирович звернувся до суду із заявою про компенсацію судових витрат, посилаючись на ч.5 ст..142 ЦПК України (а.с.112-119, том 2).
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 28.10.2020 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю "АМАРЕНС", ОСОБА_2 адвоката Сіржанта Юрія Володимировича про компенсацію судових витрат відмовлено.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю "АМАРЕНС", ОСОБА_2 адвокат Сіржант Юрій Володимирович подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 28 жовтня 2020 року скасувати та задовольнити заяву адвоката про компенсацію судових витрат, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального і процесуального права.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.
Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відмовляючи у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності заяви.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Відповідно до ч.5, 6 ст.142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.
За змістом ч.5 ст.142 ЦПК України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу, згідно з процесуальним обов`язком доказування, необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету – ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини і чим це підтверджується.
Відповідно до ч.1, 3 ст. 133 ЦПК України  судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.  До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:  1) на професійну правничу допомогу;  2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;  3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;  4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ст..137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.  За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:  1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;  2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:  1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);  2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);  3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;  4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч.3, 8, 9 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:  1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;  2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;  3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;  4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
 Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.  У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
На думку представника відповідачів адвоката Сіржанта Ю.В., тягар понесених судових витрат у цій справі виник через необґрунтовані дії позивача, в тому числі і через пред`явлення позивачем позову до суду неналежної юрисдикції. При цьому, жодних доказів про необґрунтованість дій позивача, адвокат не представив. 
Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, ч.1 ст.55 Конституції України, п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч.1 ст.4 ЦПК України. Але таке право не є абсолютним. Суд може обмежити реалізацію цього права, зокрема, для забезпечення розгляду справи у суді належної юрисдикції, а також у порядку, встановленому ст..44 ЦПК України.
Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги про знесення самочинно збудованих об`єктів обґрунтовувалися Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради тим, що відповідачі здійснюють будівельні роботи без одержання права на виконання будівельних робіт.
Після звернення у серпні 2020 року позивача до суду та відкриття 13.08.2020 року районним судом провадження у справі, відповідачі 12.10.2020 року зареєстрували право на виконання будівельних робіт, у зв`язку з чим представник відповідачів звернувся до суду із заявою про закриття провадження у справі за відсутністю предмета спору. 
З наведених підстав, 28.10.2020 року суд задовольнив клопотання представника відповідачів ОСОБА_3 та закрив провадження у справі за відсутністю предмета спору на підставі ч.1 п.2 ст.255 ЦПК України.
Дана ухвала жодним з учасників справи в тому числі і адвокатом Сіржантом Ю.В. не оскаржена та є діючою. 
За таких обставин, суд не вбачає, що позивач, звертаючись у вересні 2020 року з позовом до відповідачів про знесення самочинно збудованих об`єктів, діяв недобросовісно, чи протидіяв правильному і швидкому вирішенню спору, чи мав на меті ущемлення прав та інтересів відповідачів, тощо. На момент звернення позивача до суду у відповідачів було відсутнє право на здійснення будівельних робіт та вже в процесі розгляду справи, відповідачі зареєстрували право на виконання будівельних робіт.
Разом з тим, питання дотримання позивачем правил юрисдикції з`ясовується судом при вирішенні питання про відкриття провадження у справі. У разі встановлення, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі та роз`яснює позивачеві до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи (ч.1 п.1 ст.255, ч.1 ст.256 ЦПК України). В даному випадку, суд відкрив провадження у справі в порядку цивільного судочинства та призначив справу до розгляду. Вподальшому, за заявою представника відповідачів провадження у справі було закрито за відсутністю предмета спору - у зв`язку з усуненням відповідачами до ухвалення рішення суду порушень, які були підставою звернення позивача до суду. Саме представник відповідачів ініціював про закриття провадження з підстав ч.1 п.2 ст.255 ЦПК України - за відсутністю предмета спору. При цьому питання про закриття провадження на підставі ч.1 п.1 ст.255 ЦПК України - у зв”язку з порушенням позивачем правил юрисдикції, представник відповідачів не порушував та ухвали про закриття провадження з підстав ч.1 п.2 ст.255 ЦПК України не оскаржував. За таких обставин, доводи апелянта про необґрунтованість дій позивача, які виражаються у порушенні ним правил юрисдикції є неспроможними, не впливають на висновки суду та не свідчать про недобросовісну поведінку позивача. 
У постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 148/312/16-ц, провадження № 61-24189 св18 зроблено висновок, що звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст. ст. 52,124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги про зловживання позивачем процесуальними правами та здійснення ним необґрунтованих дій не відповідають матеріалам справи та не спростовують правильність висновків, викладених в ухвалі суду.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність ухвали не впливають, та зводяться лише до незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права, які є підставою для скасування ухвали, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд –
        П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю "АМАРЕНС",  ОСОБА_2 адвоката Сіржанта Юрія Володимировича - залишити без задоволення.
Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 28 жовтня 2020 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено: 22.04.2021 року 

Головуючий                  О.М. Таварткіладзе 

Судді:                 А.П. Заїкін

                                                                       С.О. Погорєлова